Kekri-aatto: Tapaus Pohja-Savon korvesta
Date: 2020-11-21T00:00:00+00:00
Keywords: Finnish fiction -- 19th century

The Project Gutenberg eBook of Kekri-aatto: Tapaus Pohja-Savon korvesta

This ebook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this ebook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Kekri-aatto: Tapaus Pohja-Savon korvesta

Author: Fabian Collan

Release date: November 21, 2020 [eBook #63835]
Most recently updated: October 18, 2024

Language: Finnish

Credits: Jari Koivisto

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK KEKRI-AATTO: TAPAUS POHJA-SAVON KORVESTA ***

KEKRI-AATTO

Tapaus Pohja-Savon korvessa

Kirj.

FABIAN COLLAN

Turussa,
G. W. Wilén'in ja Kumpp. kirjapainossa,
J. W. Lillja ja Kumpp. kustannuksella,
1864.

Imprimatur: C. R. Lindberg

Kolkalla, kylmällä ja synkiällä syys-illalla istui tämän pienen kirjasen tekiä, kyytimiehen kanssa, matka-rattaillaan palellen ja haukotellen. Ehkä matkustin huvikseni, katsastamaan vaan pohjais-Suomen monenmuotoisia tienoja, toivoin minä kuitenkin sydämestäni, tämän pitkän, ikävän kestikivari-välin pian loppuvan; sillä kuranen tie oli nyt pakkasesta muuttunut kovaksi roudaksi, rasittain sekä hevoisen jalkoja että ihmisen ruumista. Ei kyytimiehellekään tämä tie näyttänyt aivan otolliselta, sillä ehkä luonnon lasten näkö on sangen tarkka, täytyi hänen toki todella silmiänsä siirrottaa, pimiässä havaitaksensa kaikki ne kuopat ja kökkeröt, joita pyörän jäljet ja sateiset ilmat oli kaavannut ja niitä seuraava pakkanen tehnyt kiviä kovemmiksi.

Kyytimiehen käydessä jyrkkää vasta-ahdetta hevosen vieressä, kysyin minä, oliko vielä paljon matkaa jälillä. Saatuani tähän kysymykseen rohkean vastauksen: "Ei kun virstan verran" — sulasi jo mieleni ja päätin levollisesti kärsiä tuota pientä matkaa, mutta koska tie rupesi käymään alasmäkeä myöten, hämmästyin minä havaitessani kuinka tuo mäki oli jyrkkä ja kuinka kyytimies, kaikin voimin pitäin ohjaksista kiinni, koetti hillitä hevosen rajua juoksua. Yht'äkkiä tuntui kova sysäys toisesta pyörästä ja samassa loikahdimme kumpikin mies ison matkaa toiselle puolelle ojaa, johon taas rattaat menivät kumoon.

Suurta loukkausta ruumiin eli sielun puolesta ei kumpikaan saanut, ja pelästynyt hevonen virkeni pian, mutta kurerirattaani olivat sitä surkeemmassa tilassa; akseli ja toinen pyörän kehä oli katkennut poikki. "Jo tuli vahinko", sanoi kyytimieheni tällä miettivällä, tyynellä mielellä, joka Suomalaiselle aina on niin omituinen, "mitäs nyt tehdään?" — Näin sanottua ja tutkein rattaita joka taholla, piteli hän päätänsä, milloin minä saamattomana ja nurjamielisenä astuin edes takasin. Suuttumus toki ei olisi ajan pitkään pannut mitään toimeen; joku neuvo oli keksittävä. Tarpeellisten parannuskaluin puutteesta olivat rattaat tällä erällä auttamattomissa. Vaikka matka kestikievariin ei enää ollut pitkä jalkasin käydenkään, päätin minä toki poiketa läheiseen taloon, josta loisti tuli, ja johon asti me toivoimme saada rattaat kuljetetuiksi. Akseli sidottiin niin tukevasti kuin mahdollista ohjasten palalla, ja rikkein pyörä vänkelti myötä, hevosen vetäissä rattaita, milloin me hitaisella kululla astuimme taloonpäin.

Talo, kuhun tultiin, oli pihaltansa avara ja piha kolmelta haaralta piiritetty rakennuksilla, mutta ihmisistä tyhjä; haukkuva koira toitvotti toki meille tervetuloa. Ehk'ei tämä toivotus juuri ollut niitä hellimpiä, kävin minä toki lujalla mielellä päärakennukselle, jonka vähä-ruutuisista akkunoista sangen korea valo loisti. Kyytimieheni oli antanut minulle tiedon, että talo oli rikkaan ja varallisen miehen ja että siinä asui kunniallisia ja vieraita kohtaan sangen hyvän-suopaista väkeä. Muistutti hän myös olevan pyhämiesten aaton, näillä tienoilla kutsutun Kekri-aatoksi — aatto, joka pohjais-Suomessa vietetään sangen juhlallisesti, ja jona jokainen vieras katsotaan perheen omaiseksi, ravitaan ja hoidellaan parhaimmalla tavalla, kun varat vaan antavat myöten.

Mutta nyt, astumallani porstuasta itse pirttiin, pidätettiin äkisti askeleeni näöltä, joka pirtistä tuli silmilleni. Tapaturmasti avoinna jätetystä ovesta taisin minä estämättä silmäillä kaikki mitä avarassa pirtissä oli nähtävää: sen peräpuolella oli tuo suuren suuri pöytä, rikkaasti varustettu rualla ja juomalla; suuria puuvateja kuumalla rualla, josta höyry-kiehkuroita ehtimiseen nousi ylös, mustia katon-orsia kohden; somasti tehtyjä ja maalattuja olu-hyrsyjä; neljä tali-kynttilää (jotka harvoin nähdään pohja-Suomalaisen huoneessa) valaisi tuon uljaan pöydän ja koko pirtin, jonka laattia oli äsken pesty ja juhlallisesti koristettu nuorella, hajahtavalla kuusihaolla. Mutta koko suuressa huoneessa en tainnut havaita yhtä ainoata elävätä olentoa; kaikin tavaroinensa oli se toki tyhjä. Ehkä siis todella halutti minua, sekä vilusta että nälästä kärsivätä ihmisrukkaa, mennä sisään nautitakseni kuumaa ja oivallista ruokaa, en toki arvannut. Muistin minä kohta erään vanhan tavan Pohja-Suomessa, ehkä se, niinkuin muutkin kansalliset tavat, juhlat j.n.e. vähitellen on joutunut unhotukseen. Sen tavan mukaan luopuvat ihmiset kekri-aatolla, ennen varsinaista juhlaa, pois pirtistä, jättäin sen koreukset ja rikkaasti asetetun pöydän talon haltialle nautinnoksi. Tällä välillä käypi koko talonväki saunaan, jonka he, vihdottuansa, taas jättävät haltioille. Varmaan en tiedä, tuleeko tuo tapa, missä sitä vielä harjotetaan, taikauskosta eli vaan siitä, että sama tapa on tullut perintönä esi-isiltä nykyiselle polvikunnalle. Tahdoin myös minä tällä kertaa olla ikään kuin lapsi, ryhtyen kansan taika-uskoon. Mielikuvitukseni voimasta tulinkin vähitellen ikään kuin vakuutetuksi, haltiain pirtissä jo ruvenneen remuunsa. Tämä kuvitteleminen katosi toki pian ja olin jo palaamallani, kyytimiehen kanssa keskustelemaan, mitä nyt oli tehtävä — koska minä, tarkemmin katsoen pirttiin, havaitsin kahden ihmisen istuvan penkillä, avaran huoneen loukossa, johon silmäni eivät vielä olleet ulohtuneet. Ahaa — tuumasin minä — rakkauden kohtaaminen haltiain varjossa! Että he rakastivat toinen toistansa, ilmestyi kohta heidän tilasta, liikutuksista ja silmänheitoksista — poika näytti vilkkaalta ja anovalta; tyttö taas vakuuttomalta ja vaihettelevalta; tyttöin tavan jälkeen oli hän milloin hellä ja suosiollinen, milloin taas vastahakoinen, leikkiä ja juonia täynnä — mutta jollen olisikaan voinut sellaisia merkkiä selittää, oli minun toki omia korviani uskominen. Te nuoret tytöt, joitten hienosiin käsiin kenties tämä yksinkertanen tarina joskus joutuu, annatteko minulle anteeksi, vaikka minä näkymätönnä todistajana viivyin ovessa kuullellen tätä rakkauden puhetta? Oli minulla halu katsella, kuinka tämä suloinen näytelmä kävisi ja minkä lopun nuot rakkauden hellät lemmettäret antaisivat kahdelle toinen toistansa rakastavalle ystävälle. Semmoinen näytelmä, ehkä tavallinen, on toki huvittava eritoten kokematonta nuorukaista, joka ei vielä ole sellaista nähnyt. Toivon siis saavani teiltä, suloiset tytöt, anteeksi uuteliaisuuteni, jollei muutoin, niin kuitenkin, jahka teille uskon koko salaisuuden, totisesti jutellen rakastavaisten kahdenkeskisen puheen.

— Jollei sinulla ole itse mitään minua vastaan, tule sitten Helena — sanoi nuori mies elävästi — tule kotihin, ole minun rakas vaimoni, nauttien sekä hyvää että pahaa kanssani. Tiedäthän sinä, minun hyvin voivan elättää vaimon; isäni on varallinen ja minä hänen ainoa poikansa. Ompa minulla jo, isän hyvyydestä, oma talo, jonka hoito vaan odottaa emäntää.

Tyttö ei tahtonut aivan pikaisesti myöntyä. Järjellisellä puheella kylmentääksensä rakastavan pojan tulisuutta, sanoi hän, vetäin kätensä pojan kädestä pois, puoleksi hymysuin, puoleksi totisena:

— Kuuleppas Kustaa, kuule minua. Olet sinä vielä aivan tulinen. Tiedän minä kyllä, sinun voivan hyvin elättää vaimon, vaatettaa ja kaikin tavoin pitää häntä hyvin. Mutta se ei ole minulle kylläksi. Sinun tulee muistaa, ettet vielä ole toimittanut mitään rakennusta siihen uuteen taloos, jonkatähden et taida tarjoa vaimolles omaa kotoa. Hänen täytyy siis vielä kauvan asua vanhempais talossa, olla heidän hoitonsa alla, ja heidän käskyänsä seurata. Ja miniällä, jonka tekemisten ja jättämisten ylitse valvoo ankara anoppi — ei hänellä ole juuri ilosia päiviä.

— Muista, tyttö — vastasi nuorukainen hellästi moittien — muista se, ettei minun äitini ole niitä vaimoja, joista sinä nyt puhelet. Hän on oleva, usko minua Helena, sinua kohtaan omana äitinäs; sinä aikana, jona sinun kenties olisi eläminen puolisos vanhempain katon alla, ei sinulta mitään puuttuisi.

Tyttö, joka tässä vähässä riidassa näytti jotenkin yksipintaiselta, vastasi puolestansa:

— Mutta sittenki tuo ei ole yhtä ja samaa; mieluisemmin elän minä toki vapaana tyttönä vielä omain vanhempaini tuvassa. Olen minä myös vielä nuori, eivätkä vanhempani vielä päästä minua pois. Ei niin, hyvä Kustaa; sinun tulee ymmärtää, että, joskin joku liitto meidän välillä on tapahtuva, siihen toki vielä tarvitaan aikaa. Muutoin vaatii nuoren tytön vastaus miettimäaikaa. Itse olet sinä myös liian tulinen; sinä olet myös, kenties, ajatus-ajan tarpeessa; löydät kenties piankin kauniimman ja kaikin tavoin minua paremman tytön…

— Sinua paremman, voi mitäs sanot — keskeytti nuorukainen tytön puheen, samassa kiivasti nousten penkiltä ja tarkasti katsoen Helenata; — kaikki nämät sanasi ovat vaan tyhjiä kaunistelemisia; joska todella rakastaisit minua, etpä sinä suinkaan käyttäisi sellaisia sanoja, vaan antaisit suostumukses suoraan ja mutkailematta, koska esteesi toki ovat niin vähäpätöiset. Mutta suorasti ja ilman mutkia sanon minä kuitenkin sulle totuuden: sinä Helena olet ainoa tyttö, jota minä olen rakastanut — ainoa, jota olen tahtonut vaimokseni; sillä sinä olet kaino ja siivo, puhdas ja viaton; tähän asti olet myös välttänyt sitä kevymielisyyttä ja turhuutta, jota uudenaikaiset tyttömme jo ovat ruvenneet rakastamaan. Tästä kiitoksesta ei sinun tule lyödä silmäs alas; olen vaan puhunut totta; sinä ansaitset tämän kiitoksen. Mutta nyt vaadin minä sinulta, Helena, ettet saa luopua entisestä mielenlaadustasi; vaadin vakavan vastauksen kysymykseeni, tahdotkos eli etkös tahdo ottaa minua puolisoksesi? Tämä vastauksen vaadin minä kohta paikalla, tahdon lupauksesi; vasta sen annettua, käyn minä sun vanhempais luoksi, ehkä muut pitävät toista tapaa. Rakastatko minua todella, ei sitten nuot pienet asiat, joista puhelit, suurin estäne onneamme. Mutta ellet minua rakasta — nyt käänsi nuorukainen silmänsä toisaalle ja kasvonsa pimenivät — olen minä siis pettynyt uskossani mielenlaadustas ja oli se vaan epäluulo, että sinun hellyytes minua kohtaan olisi totinen. Tahdon sentähden lujan vastauksen, sillä miehen ei sovi olla tietämätön kohtauksistaan.

Tämän puheen kuluessa saivat tytön elävät kasvot, jotka siihen asti olivat näyttäneet kevyyttä, pilkkaa ja teeskenneltyä kylmyyttä nuorukaista vastaan, toisen muodon. Hellästi ja innollisesti katsoen nuorukaisen silmiin, sanoi hän sulavalla ja jotenkin vapisevalla äänellä: — Kustaa on tänäpänä vakavampi kuin tavallisesti. Vakava ja niin tyrmä. Saanko siis anteeksi nuot sanat, jotka puhelin. Olin lapsellinen, luulin sinun vaan leikkiä laskevan nyt kuin usein ennen. — Onko sinun tahto, että… niin tiedät varmaan, Kustaa, että… että… tytön silmät painuivat laattialle, milloin veri nousi kasvoihin… minä olen seuraava sinua, aina kuolemahan asti… jos vaan vanhemmat suostuvat.

— Kas nyt on Helenani kaltaisensa — sanoi nuori mies ilahtuneena. — Olet sinä nyt minun omani sekä elämässä että kuolemassa. Lempeyttä ei sinun tule katua. Vanhempasi suostumusta toivon epäilemättä.

Sisä-Suomessa käypi kihlaus paljon ujommin kuin rakkauskirjoissa. Nuorukainen ei langennut rakastettunsa jaloille; ei hän ollut niinkään säädystynyt, että olisi tohtinut suudella tyttöänsä. Syleili hän vaan Helenatansa. Nyt pannen vähäisen hopeasormuksen tytön sormeen, sanoi hän: — ota niin kauvan tämä rakkauden pantiksi; vanhemmat eivät sitä suinkaan pahaksu. Huomenna palaan jälleen puhemiehen kanssa, suoraan pyytääkseni sinua isältäsi.

— Hyvää onnea! — kaikkui korkea, lempiä ääni avarassa pirtissä. Molempain silmät kääntyivät sinnepäin, mistä ääni kuului tulevan. Heille ja minullekin hämmästykseksi tuli samassa erinomainen, tumman-harmaa, ryysyinen olento uunin takaa, hypäten keskelle laattiata. "Herra Jesus; mikä tuo lienee" — huusi tyttö peläten pöppöä; myös poika veti ensin jalkansa askeleen takasin, mutta hetken jälkeen purskahti kumpikin nauruun huutain: Ah, katso sotamiestä! — Ettekö näe, kadotetut, hävyttömät lapset, minun olevan talon haltian, joka ei salli, että te väärin käytätte hänen eduksensa asetettua huonetta. — Näin sanoen näytti teskeennelty haltia iloiset, muhkeat kasvonsa.

Nyt näin minäkin hyväksi astua sisälle. Nuot kolme henkeä näyttivät ensin suuren kummastuksen tästä uudesta näöstä. Kenties luuli sotamies minun olevan tuon oikean haltian, joka nyt tuli hänen valhettansa rankaisemaan. Mutta kohta saatuani tilan heitä tervehtää ja jutella vahingostani, joka saattoi minun sisään poikeemaan, nousi meidän välillämme juuri ystävällinen yhteys. Nuori tyttö, joka oli talon tytär, kävi nyt ulos kenties ilmottamaan talonväelle minun tuloni ja minä tunnustin nuorelle sulhaiselle, että olin puoleksi syyttömästi kuullut pääosan hänen ja Helenan keskinäistä puhetta. Hän naurahti kiittäin minua onnen toivotuksestani. Sitten käännyin minä toiselle tuttavalleni, kysyen mitä virkaa hän uunin takana toimitti. Tämä lyhyenjäntterä mutta tukeva mies, punaposkinen vanhus iloisilla silmillä, vastasi naurusuin:

— Oh, tahdoin vaan vähä pelättää tätä nuorta paria, rankaisemalla heitä, koska he niin kauvan estivät minua töistäni. Sillä tietäkäät, outo, että minulla oli toivo, saavani rauhassa nauttia tätä ateriata haltiain kustannuksella; mutta tämä pari, tullessaan pirttiin ennen kun pääsin kätkystäni uunin takaa, oli minulle harmittavaksi esteeksi. Sanoakseni totuuden, olen minä jo monet vuodet kuvaillut itseäni haltiaksi ja joka Kekriaattona olen jaksanut kun provasti. Muutoin on tämä talo yksi niitä harvoja tässä maakunnassa, joissa Kekrin juhla näin tavoin vietetään. Tähän on vanha isoisä syypää, kiintynynnä vanhoin tapoihin. Lapset ovat toki ainoat, jotka uskovat haltian joka kekriaattona hotkasevan niin paljon talkunavatista ja niin miehullisesti tyhjentävän oluhaarikot; mutta vanhemmat suovat mielellänsäkin vanhalle Juha Paarmalle vähän hyvänpidon, koska hän niitten ja monen muunkin hyväksi Lapuan sotatantereella, ehkä turhaan, menetti toisen käsivartensa.

Nyt vasta huomasin minä, että vanhalta sotamieheltä puuttui käsivarsi, mutta en toki voinut pidättää itseäni naurusta, miettiessäni tuota sukkelata keinoa, jolla hän joka kekriaatto toimitti itsellensä hyvän aterian. Vanhus lupasi nyt mennä holhomaan miestäni ja hevosta ja tuottamaan kapineeni sisään; lupasi hän myös mennä vaatettamaan itsensä juhlavaatteisiin.

Kustaalta sain nyt tarkemman tiedon vanhasta soturista. Hän oli niitä 1808 vuoden miehiä, perheen kaukainen sukulainen, joka elätettiin ystävänä enemmin kun palveliana. Mutta vanhuksen historian tuskin lopetettua, sanoi Kustaa: Jo tulee talonväki!

Vähitellen astui nyt monilukuinen perhe sisälle, aina 90 vuotisesta iso-isästä emännän helmassa kannettuun rintalapseen asti. Heidän vilpitön "Terve vieralle" soi korvissani musiikia suloisemmin. He olivat juhlavaatteissa ja niitten joukossa näkyi emäntä ruvan toimessa lentävän sinne ja tänne. Pian palasi myös kunniallinen ystäväni Juha Paarma, mutta peräti toisella puvulla, kuin äsken. Kasvonsa eivät todella enää olleet nokiset ja pelättävät ja pukunsa… sydämmeni tykitti nähdessäni sen… oli sen entisen Savolaisen jalkaväen puku; tuo valea takki, housut, tuo lyhy miekka… kaikki tämä oli nähtävä; vaan toinen käsivarsi ja sen taakka kiväri puuttuivat. Sormillansa osottain sitä iloisilta lapsilta piiritettyä sotiata, sanoi vanha isän-isä: "monen rivakan miehen tuossa puvussa näin minä sodan aikana astuvan kynnykseni yli. Voimaani myöten koetin minä hoidella niitä, antaen ruokaa, vaatteita ja asuntomajaa, koska he paleltuneina, nälkäisinä ja paljain jaloin tulivat kaukaiseen pirttiini. Voitto oli toki aina heidän puolella, ehkä mitättömät päällysmiehet saattoivat heitä pakenemaan. Kuinka monta, paitsi ystävätäni Juhaa, lienee vielä hengissä!" — Näin sanoessansa, loisti kyyneleitä ukon silmissä. Ruveten sitten oikein tarinoimaan entisistä ajoista tuli vanhus aina huvittavaisemmaksi. Sanansa olivat lyhyt mutta selvät ja painavat. Hän oli nähtävästi Suomalainen siitä vanhasta suvusta.

Vadit tyhjennettyä ja kaikkein ravittua, kului ehtookausi iloisesti nuorempain leikkiä lyödessä ja vanhempain keskenänsä jutellessa. Käydessäni edestakaisin tuvassa, huomasin minä seinässä killuvan kanteleen. Kysymykseeni, kenen soitto-ase oli, vastasi Paarma, että se oli iso-isän, joka aivan mielellänsä sitä soitti ja muutoin oli hyvä runoniekkakin. Otin minä siis kanteleen seinästä ja lähenin vanhusta pyytäin, että hän huvittaisi meitä laululla. Naurahdellen sanoi vanhus:

— Ei minun juuri ole tapani laulaa muille kuin yhteiselle kansalle ja oman talon väelle, mutta koska ei teissä, outo, näy olevan sitä, joka nauraa selvän talonpojan tapoja ja huvituksia, olkoon siis tahtonne.

Nyt pani hän kanteleen pöydälle ja alkoi soittaa, milloin huulensa hiljan liikkuivat ja silmänsä näyttivät miettivän sielun. Yhtäkkiä rupesi hän, kanteleen muka-soinnolla, laulamaan; äänensä ehkä vähän vapiseva, oli korkea ja suloinen. Hänen suoraan käyvä laulunsa kuvaili tapauksen 1808 vuodelta, kuinka hän kerran, perheensä ollessaan metsässä piilossa, otti huostahansa vihollisen sotamiehen, joka haavotettuna paeten oli löytänyt perheen turvapaikan ja kuinka tämä taas sittemmin kiitollisuudesta pelasti hyväntekiänsä huoneen häviöstä. Tämä vilpitön laulu oli sekä raitis että sydäntä liikuttava, niinkuin kaikki laulut, jotka lähtevät luonnon lapsien rinnasta.

Pauhaten ja iloiten riensivät lapset iso-isän tykö ja pyysivät — enemmän saada laulua kuullaksensa. Vanhus vastasi hänellä ei enää tänä iltana olevan omia lauluja. "Laula sitte vanhoja lauluja", huusivat lapset. Nyt lauloi ukko vielä muutaman laulun, niistä, jotka aina elävät kansan suussa, e.s.m. Kanteleen synty, Verinen poika. Sen jälkeen killutti hän lausumatta soitto-aseensa seinään.

* * * * *

Toisena aamuna, koska emäntä toi minulle kahvetta, iso-isän sanoessa, senkaltaisen ulkomaan-juoman harvoin nähdyn hänen nuoruudessaan, palasi Kustaa taloon. Nyt minun oli pitäminen hänelle annetun sanani. Yhdessä menimme nyt vanhaan pirttiin, jossa suurempi osa talonväkeä jo askaroitsi. Vakaisesti sanottuani: "oisi meille asiaa teille, isäntä!" saimme hänen meitä seuraamaan ja nyt astuimme, kaikki kolme toiseen eli uuteen pirttiin (jossa eiläinen juhla vietettiin). Ovessa käydessämme, näin minä, kuinka nuoren Helenan kasvot olivat punaiset kuin mansikat. Muut piiat, jotka hänen kanssa pesivät astioita, kuiskuttivat, irvistelivät, hyvin arvaten, mikä oli tekeillä.

Palattuamme toiseen pirttiin, pyysin minä ensin anteeksi, että niin outona olin ruvennut tärkeähän asiaan. Ehkä kokematonna en toki unhottannut kiittää sulhaisen hyviä omaisuuksia ja niitä etuja, jotka tästä aviosta nousisi sekä morsiamelle että vanhemmillensa. En unhottanut mainita kuinka nuori mies oli tuttu ahkeruudelta, raittiudelta j.n.e.; kuinka hän jo nuorena oli saanut oman talonsa, josta nähtiin isänsä paljon luottavan häneen; kuinka varansa ja rikkautensa vastaedes kasvaisi vielä runsaammaksi perinnön kautta. Pitkään puheeseeni lisäsin minä muutaman viittauksen, kuinka hyvät naimiskaupat ovat varmat näinä aikoina ja kuinka ne harvenevat samaa suuntaa kuin tytöt vanhenevat.

Hyväntahtoinen isäntä, joka koko ajan katkaisematta oli kuullellut puhettani pidellen päätänsä, istui syvissä ajatuksissa. Mutisten sitä ja tätä — nähtävästi ei juuri pikaisesti suostuaksensa tähän naimiskauppaan, ehkä se luultavasti oli juuri hänen mieleensä — sanoi hän, kyllä tuntevansa nuoren Kustaan, mutta lisäsi, vaikean asian toki olevan päästää vanhimman tyttären, äidin parhaimman apulaisen, talosta pois, Helenan vielä olevan liian nuoren j.n.e. Lupasi hän toki vihdoin mennä tätä asiata miettimään, vaimonsa ja vanhan isänsä kanssa.

Emännän tultua pirttiin, puhutteli isäntä ensin häntä kauan salaa ja vakaisella muodolla ja sitten annettiin asia iso-isän päätökselle. Paljoa miettimättä sanoi tämä selkiällä äänellä:

— Tyttö on hyvä tyttö… todella hyvä ja kaikkein meidän silmäterämme, mutta onhan hänen toki kerta isänsä ja äitinsä jättäminen ja seuraaminen miestä. Kustaamme on rehellinen nuorukainen ja pitää Helenan hyvänä… miks'ei sitte antaa tyttömme hänelle. Antakaa lapsille siunauksenne, ystävät, ja suokaa heidän mennä Jumalan nimeen. Onhan niin paras, on kai.

Päätettiin myös asia iso-isän johdatuksen jälkeen. Punapilkkuisilla silmillä kävi emäntä tuottamaan tyttärensä, ja molemmat miehet, isä ja isän-isä, tulivat puristamaan vävyn kättä ja sydämellisesti tervehtämään häntä sukulaisena. Nyt riensi iloiten ja pauhaten koko talonväki sisään, ja keskellä joukkoa emäntä taluttaen punottuvan tyttärensä sulhaisellensa. Tämä sai nyt syleillä valittuansa; mutta suudelluksia ei vaihetettu eikä tullut kysymykseenkään niin monen näkyvissä. Paras onkin säästää suudellukset yksinäisyydelle ja kahdenkeskiselle ololle.

Hoksaamatta tarjosin minä sulhaiselle kultasormuksen käskein hänen antaa tämän morsiamellensa. Tuon eilän annetun hopeasormuksen toivoin minä saavani pitää muistoksi häneltä. Ensin vähä kieltäin otti Kustaa lahjani vastaan. Sain minä siis hopeasormuksen, jonka minä vieläkin pidän muistona niistä huvittavista hetkistä, jotka vietin tässä talonpoikaistalossa, tässä patriarkkalaisen kansa-elämän esikuvassa.

Muutamat tunnit myöhemmin istuin minä rattaillani, jotka olivat valjastetut talon parhaimmalla hevosella. Ystäväni Paarma, joka oli net saattanut entiseen hyvään tilaansa, istui ajomiehenä rinnallani. Koska kaksi kättä olisi tarvittu ohjataksensa hevosta, tekivät hampaansa toisen käden viran. Lyhykäinen holliväli mentiin pian ja iloisesti, tuon vanhan kunniamiehen jutellessa monta elämänsä vaihetta. Eritessämme annoin hänelle muistoksi merenvahaisen piipun, josta savukiehkurat vielä kauvan näkyivät, ehkä hevonen ja mies jo oli kadonnut silmistäni.

Uuden vuoden yö.

Vanha mies seisoi uuden vuoden yönä majansa akkunassa, ja katseli särjetyllä sydämellä ylös loistavata taivasta kohden, joka ikuisesti järkähtämättä lähettää meille tuhansien tähtien ilahuttavat säteet. Hän katseli myös maata, joka hiljaisuudessansa oli peitetty valkoisen ja puhtaan lumen kauniilla peitteellä. Mutta ei taivaassa eikä maassa havainnut tämä vanhus kaltaistansa, ei ketään niin ilotointa kuin itsensä. Hän näki hautansa jo lähellänsä. Hänen sydämessänsä vallitsi vanhuuden jää eikä nuoruuden kukkainen.

"Mitä, sanoi hän, vien minä tästä rikkaasta ja iloitsevasta mailmasta myötäni hautaan, johon pian kyllä olen astuva? Onko minulla muuta koko elämästäni kuin erhetyksiä, syntejä ja kipuja, runneltu ruumis, kuivettunut sielu, sydän täynnä myrkkyä ja vanhuuden päivät, joita katumuksen kauhistava mato lakkaamatta kalvaa? Niinkuin aaveet ovat minun nuoruuteni ajat nyt edessäni. Muistanpa sen suloisen aamuruskon hetken, jolloin minun isäni ja äitini ensin asettivat minun elämän tiehaaraan, näyttäin ja hellästi neuvoen kulkemaan oikialle, joka oikeuden ja puhtauden tie olisi saattanut vaihettelevan elämän läpitse omantunnon tyveneen ja rauhalliseen satamaan, jossa ikuinen valkeus, hedelmä ja hyvät enkelit asuvat. Muistan, muistan kuinka armaat vanhempani varoittivat poikkeemasta vasemmalle, joka johdattaa karjahiiren pimeitä polkuja lopulliseen sumuiseen rotkoon, jossa kärmeet kähisevät, sammakot hyppelevät ja sydämen kivut kalvavat. Ai, ai, te kärmeet, luopukaat rinnastani; myrkyn polttavat pisarat lakatkaat tippumasta sydämeeni!"

Kuka oli niin onneton kuin tämä mies parka? Ei tosin kukaan. Hirmuisessa tuskassansa ja itkusilmin katsoen taivasta kohden huusi hän haikeasti:

"Anna minulle uudesti nuoruuteni! O isä, rakas isä, aseta minua uudesti elämän tiehaaraan, että saisin valita paremmin kuin ennen nuoruudessani valitsin!"

Hän huusi, hän huusi, mutta turhaan. Sekä nuoruus että isä olivat ikuisesti kadonneet. Ei pieninkään toivon piirama voinut hänelle saattaa lievitystä.

Hän näki valon leimaukset välkkyvän ilmassa ja katoovan kirkkotarhassa; "oh, sanoi hän, nuot ovat minun turhat päiväni; noin ovat nekin leimahtaneet ja katoavat pian kirkon multaan."

Hän näki tähden laskevan taivaasta, vilahtavan rientävällä retkellänsä ja sammuvan maahan. "Ah, sanoi hän, tuo olen minä itse, taivaasta vieroitettu jumalan luoma, joka turhissa vilkuttuani painun maahan."

Hänen mielensä sekaantui epäilyksen sumuun; hän näki yötisiä kulkioita katoilla; hän vapisi tuulimyllyn siipiä, jotka hän luuli lähestyvän häntä musertamaan; hän näki avoimen haudan ja siellä ruumiin, joka oli hänen muotoisensa.

Tässä kamppauksessansa kuuli hän äkisti tornikellon lyövän ja ilmoittavan uuden vuoden alkua. "Kiitos, kiitos, sanoi hän; ei vielä ole minun vuoteni loppuneet." Pieni toivon säde oli syttynyt hänen sydämessänsä ja karkoitti epäilyksen sumua. Joksikin selkeillä silmillä taisi hän uudesti katsastaa ympäri taivaan tuhansia tähtiä.

"Te olette, puhui hän, nuoruuteni ystävät jotka ette pudonneet turhuuden ja synnin tomuun. Paremmat ja minua onnellisemmat te nyt olette maan ja mailman valaisioita. Te olette onnellisten lasten onnelliset isät. Sen olisin minäkin taitanut olla. O kalliit vanhempani, minäkin taitaisin nyt olla onnellinen, jos olisin seurannut teidän hyviä neuvojanne teidän uudenvuoden toivotuksianne. Olisin minäkin taitanut tämän yön rauhallisena ja levollisena nukkua, ellen olisi ennen niin monia öitä ja päiviä pahuudessa tuhlannut. Nyt en saa unen räpäystä silmiini. Katumuksen kamala tunto pitää minun valveilla."

Näissä tautihourauksen kaltaisissa muistoissa näki hän haudassa oman muotoisensa ruumiin liikkuvan ja nousevan. Tähän sekaantui epäuskoa, joka uuden vuoden yönä luulee aaveet ja muut himmentäväiset olennot olevan liikkeellä. Tämä haudasta nousnut ruumis muuttui hänen silmissänsä kauniiksi nuorukaiseksi, joka veti orjantappuraa jalastansa. Niin oli hänen oma nuoruutensa kuva hänen tirkisteleväin silmäinsä edessä.

Tässä ei hän enää juljennut itseänsä katsella; hän peitti kasvonsa ja tuhansittain kuumia kyyneliä valui silmistä; hän vaan enään huokasi hiljaksensa toivottomuudessa ja melkein tietämättänsä:

"Palaja, palaja, mun nuoruuteni, palaja hetkeksikin!"

Ja se palasikin. Hän oli uuden vuoden yönä vaan nähnyt niin kamalan unen. Nyt hän heräsi ja hän oli vielä nuorukainen, vaikka hän vanhaksi oli itsensä uneksunut.

Mutta hänen turha elämänsä, hänen syntinen menonsa ei ollutkaan uni; se oli surullinen totuus. Mutta herättyänsä kiitti hän Jumalata, että hän vielä oli nuorukainen, joka taisi palata, joka taisi poiketa rikosten tieltä. Hän kiitti Jumalata että hän unessa oli saanut niin terveellisen kehoituksen sille tielle, joka johdattaa valon, rauhan ja hedelmän autuaallisen maahan.

Käänny, käänny, nuori lukiani, käänny pian jossas olet harhateillä! Tämä hirmuinen uni on kerran oleva sinun tuomaris; jos joskus surulla toivotat ja huudat: "palaja, mun nuoruuteni", niin ei se silloin enää palaa. Silloin on myöhäistä huutaa.

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK KEKRI-AATTO: TAPAUS POHJA-SAVON KORVESTA ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg™ License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg™ electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg™ electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg™ electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg™ electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg™ electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg™ electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg™ electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg™ electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg™ mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg™ works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg™ name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg™ License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg™ work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg™ License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg™ work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg™ trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg™ License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg™ License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg™.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg™ License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg™ work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg™ website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg™ License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg™ works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg™ electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg™ works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg™ trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg™ work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg™ work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg™

Project Gutenberg™ is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg™’s goals and ensuring that the Project Gutenberg™ collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg™ and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg™ electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg™ concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg™ eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg™ eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg™, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.