Mágia
Date: 2021-02-09T00:00:00+00:00
Keywords: Hungarian poetry

The Project Gutenberg eBook of Mágia

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Mágia

Author: Dezső Kosztolányi

Release date: February 9, 2021 [eBook #64508]
Most recently updated: October 18, 2024

Language: Hungarian

Other information and formats: www.gutenberg.org/ebooks/64508

Credits: Albert László from page images generously made available by the HathiTrust Digital Library

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK MÁGIA ***

MÁGIA

KOSZTOLÁNYI DEZSŐ
VERSESKÖNYVE

TEVAN-KIADÁS 1912. ÉVBEN

TEVAN ADOLF KÖNYVNYOMDÁJA BÉKÉSCSABÁN

Úgy félek, hogy ezt a homályos, ódon
Vén bánatot egy éjjel elveszítem
És véle együtt életem s a szívem,
A szívem is, és megvigasztalódom.

S csodálkozom a fáradt, furcsa szókon,
Melyek belőle szállottak szelíden
A szám haragra többé nem feszítem,
Vérezve, átkozódva és vivodón.

De nézem a sírókat és a könnyük,
És gyászolom elvesztett bánatom,
Ezt a nehéz és mágikus kösöntyüt.

MÉZ

A fájdalmam oly érett, mint a méz már
És bölcs és mély és terhes száz titokkal
És minden kincseket magába foglal
És hallgat és vár, sehovase néz már.

Virágtalan bánat. De ez: a minden.
Méz, tiszta méz, méz, mennyei ital,
Több mint a föld tünő virágaival,
Ambrózia, virágok lelke, kincsem.
Gyümölcs, nektár, amit imád a hívő,
Minden cukrot magába édesítő.
Én csak röpültem és ezt szüreteltem
Kalászos rónán és szőllős hegyekben,
Ezt szüreteltem, mert én csak röpültem
És életem nehéz mézzé köpültem,
Bánattá, jajjá, könnyé, tiszta mézzé,
Egy csonk világban egy fájó egésszé.
Ó lankák, ó virágok messze tája,
Ti telt gyümölcsök korhadt rudakon,
S ó, könny, te élet mély esszenciája,
Megölt virágok méze, fájdalom.

A HOSSZÚ, HOSSZÚ, HOSSZÚ ÉJSZAKÁN

A hosszú, hosszú, hosszú éjszakán
Ágyamra ül fásultan a magány
És rámtekint és nézdeli magát
És fésüli hosszú, hosszú haját.

Eszelős hölgy. A szeme oly szelid
És bontja, oldja tornyos fürtjeit
És oldja, bontja – percre perc enyész –
És ujra kezdi mindig. Sose kész.

És oldja álmom, bontja gondomat,
Álomtalan partokra hívogat.
Ha szunnyadok, csörrennek fésüi,
Hosszú haját nevetve fésüli.

Csak hallgatom álomban, éberen,
Hogyan motoz-motoz az éjjelen.
Most ujra kezdi. Végtelen haja
Oly hosszú, hosszú, mint az éjszaka.

ARCOM A TÜKÖRBEN

Igy senki sem sirt, ahogy én sirok most.
A téli éjbe magam siratom.
Gyertyát ide! A vajudó pityergést
Hadd lássam elsápadni ajkamon.
Gyertyát! Tüzet! Sok-sok halotti lángot!
Ragyogjon az éj gyémánt-derütől
És bámuló, üres üveg-szemével
Nézzen rám a tükör.

Úszó alak, szegény árnyékbarátom
A mély tükör titokzatos taván,
Most eltemetlek, mostan elsiratlak.
Ne félj, ne félj. Ne légy oly halavány.
Hisz ugy sincs semmid. Csak pár halk szavad volt,
Elszállt az is ezüstös éjeken.
Nem hallanak. Nem látnak. Nem szeretnek.
Magam se szeretem.

Tükör visszfénye voltál, álmok árnya,
Hogy is, hogy is kerülhettél ide?
Fáradt kezem lassu mozdulatától
Még meg se billen a tükör vize.
Beszélj, ki csókolt? Senki. Mondd, ki értett?
Mindenkinek örökre idegen,
Még rám is ismeretlenül meredsz most,
Bámullak hidegen.

Magamnak árnya, jaj, de megsiratlak.
Nézlek sokáig, fázva, reszketőn.
Sötét hajam te, – csókoló piros szám –
Magam huzom rátok a szemfedőm.
Dacos nyakam, – kemény, fiatal vállam –
Isten veled – bucsúzzunk csendesen,
Szegény karom – szegény fiatalságom –
Szegény, szegény szemem.

GYŰLÖLÖM MAGAMAT

Hogy gyűlölöm magam! Mindig csak Én!
Változva folyton s mégis változatlan.
Tükörszobába járok. S száz alakban
Másolja halvány képemet a fény.

Csak Én! Csak Én!! A Végtelen egy Én!!
Kié a szirtben szunnyadó szobor-más?
Arcom kacag belőle: hű – de oly más.
Kié az árnyék a falon? – Enyém.

Nem gyűlöli úgy a rab tömlöcét,
Hol örökös a végtelen sötét
S magába rogyva ordít társtalan: – –
Mint ahogy én utálom önmagam!

TAKARODÓ

Az élet arany trombitáján
A búcsúzók dalát fuvom.
Völgyekbe bágyad lassan, árván
Bércekre zengő indulóm.

Szemem kiégett a gyönyörtül
Fáradt a szám, kezem, fülem
És egyre lázad, égre hördül
Sok vérpiros, sötét ütem.

Tüdőm se birja. Nyomban éj lesz
S mégis olyan vad: szenvedélyes
A vágyam, ez a korcs titán.

Könny hull reám az alkonyégbül,
Keserü szám is elfehérül
És vér hörög a trombitán.

AMI ITT MARADT

Nem békülök meg, bármit is beszéltek.
Az ember szent. És mi marad belőle?
Ha elmegy innen, testvérek, ti búsak,
A földgömb szíve megreped-e tőle?
Ó láttam csendbe, lassan távozót én
És láttam aztán, ami itt maradt.
A nyoszolyáját, alvó nyoszolyáját
S miből ivott, az üvegpoharat.
És láttam nyakkendőjét, lógva, árván
A szekrény-ajtaján, egy laza spárgán
És biztatóan csüngött a kalapja
Könnyelmű kedvvel a fogasra csapva
És várta őt pár cigaretta is,
Mit az ezüsttárcában ott felejtett
És várták őt aggódó, gyenge lelkek,
A lélek, amely a csodákba hisz,
És jöttek őszök, jöttek tavaszok
És elmaradt a kedves társaságból,
Mint egy bohém és vídámszívű vándor,
Aki csak a szomszédba utazott.
S egy bot maradt utána a sarokban,
Mivel sétált tavaszi délután,
Egy szó, mit kedvvel és gyakorta ejtett
És lehelete a bitang ruhán…

ÓRÁK

… És egyre csak kopognak és dobognak,
Ottan zokognak a szivünk alatt
És a szivünk velük ver hallgatag
És halk zenéje az övékbe olvad.

Regélői homályos bánatoknak,
Hogy a tánc és a lánc mind elszakad.
Űzött szivünk sokszor szavukba csap,
De ők kopognak egyre és nyugodtak.

Éjfél-időn szavukra ébredünk.
Hogy zeng ilyenkor a vad éjszaka,
Hogy jajveszékel az órák szava.
Rájuk mered félénk tekintetünk.

És megsiratjuk, ami messze tünt.
Tik-tak, szerettünk mi is valaha?
Hol van holt húgunk kacagása ma?
És hol vagyunk mi? Ó jaj, jaj nekünk.

Mi is megyünk – velük – ha jő a holnap
És a szivek lassan megállanak
S ők ott dobognak a szivünk alatt
Zokognak és gyászindulót dobolnak…

MÉRT NEM BESZÉLTEK ÉN HALOTTJAIM?…

Mért nem beszéltek én halottjaim?…
Hisz oly sebes fekete, néma szátok.
Mért nem sikíttok, nem nyöszörgetek,
Ha férges nyár, fagyos tél csap reátok?
Csak fekszetek, mint alvó gyermekek,
Sötét ruhátok cafrangokra válott,
Jégarcotokba szörnyű dermedet
S valami őrült ismeretlen átok.
Nem féltek-e egészen magatokban,
Ti elhagyott, magányos gyermekek?
Tág szemetekbe néma borzalom van
És arcotok is oly fakó, beteg,
Ti síri párnán alvó gyermekek.
Futok felétek átkozódva, zordan,
Ha fönn a nap parázsa kialudt,
Lábam gazos sirok kövére dobban,
Nagy csöndetektől fátyolos az út.
Süket zugástok félve hallom ottan,
Csakhogy nem értem álomszózatuk,
Mert immár köztem és közöttetek,
Aludni tért, kibékült gyermekek,
Egy óceánnak némasága zúg.

PÁRBESZÉD MAGAMMAL

És sokszor megfogom a kezedet,
Akárcsak egy idegenét,
És sokszor a szemedbe meredek
És a szemed egy kút, hideg, setét
És mély.

És sokszor látlak ágyadon,
Ha átkarol a fájdalom,
S mégis márványhideg az arcom,
S mikor te alszol, én nem alszom.

És sokszor átölellek csendesen,
Szivdobbanásaid busan lesem
És mig a tündérek körüldalolnak,
Én megsiratlak, mint egy rég-halottat.

Kezembe veszem kis gyerekcipődet,
Játékaid, poros emlékeid
És kérdelek, nem integetsz nekik?

Nem félsz a percektől, mik zugva jőnek
És elrabolják sűrű hajadat
És gőgősen előrehajtanak?

Sokszor meg mintha koporsó szoritna,
Hüvös szemfedő takar el
És jól tudom, ez az a fej,
Amelyre rájő a halotti sipka.

És mégis itt vagy. Most szólok veled,
Fogom kezedet és olyan meleg.
Mondd hogy lehet, hogy lázadozva végre
Lebuksz a ravatal vak szőnyegére
És bús leszel, szomorú-halovány
Az éjszaka fekete vánkosán?
Ó hogy lehet, ó hogy lehet
Hogy egyszer lehunyod a szemedet
S örökre úgy maradsz?
Nem értelek.

HÓDOLAT A HALÁLNAK

Mi fáradottak, búcsuzók, szegények,
A háborúknak holdas éjjelén
Halottas ingekben megyünk elébed.

Mi nem várjuk, míg ránk csap a karod,
Minket nem áltat maszlagos remény,
Mi is akarjuk, mert te akarod.

Szivünk oly gyáva s mégis büszke hős,
Karunk oly gyenge és mégis erős,
Égő szemünkbe árnyak árnya van,
Földnek szegett fejünk sisaktalan:
Így ballagunk a holt rónákon át,
Halálra szánt római katonák.

Hiába hivják néma seregünk,
Fekete lobogónk a földre csügged,
Ennen-kezünk vet puha sírt nekünk
S lábadhoz rakjuk csorba fegyverünket.

MÁSOK

Az idegenek ők, kik messze tőlem
Száműzve élnek, mint vad csillagok
És néha hallanak csak hírt felőlem
És a szemük rám lopva, eltünőben
Idegenül ragyog.

Az idegenek ők s úgy élnek itten
És azt mondják: fáj s azt mondják: de jó,
Az arcukat csodálkozón tekintem,
Nekik csak egy az, ami nekem minden
És puszta szó.

*

És hogyha késeket döfnek szívembe,
Nem vérzenek.

És ők nevetnek hangos hahotával,
Ha vérezek.

És ők alusznak, ha az éjbe bolygok
Kínok alatt.

És hogyha alszom majdan síri párnán,
Nem alszanak.

*

Szavuk, szavuk,
Amit szegény szájuk ájulva mond,
Olyan hideg
És idegen az arcukon a gond
S oly idegen ruhájukon a gomb.

*

És néha teljes fényben látom őket,
Mind, a sírókat és a nevetőket
S megdöbbenek – oly furcsa minden náluk,
Szemük, szemük, akár a messze tenger,
Hogy végtelenül-idegen kezekkel
Lassan-lassan megsímítják az álluk.

*

És ezen
Gyakran
Hosszan
Könnyezem.
És sirok,
Hogy magukba járnak,
Mint a kóbor árnyak,
Társtalan.
Mennyi ember, mennyi élet,
Mint a szobrok és a képek,
Merevek.
Forró szíveik, a hívek,
Mint rohanó óramívek,
Pergenek.
S megsiratom életük,
Poharukat, melyből isznak,
Hangjukat, mely mint a visszhang,
Alvó nyoszolyájukat.
A kabátjuk, a szerelmük,
Nyakkendőjükön a melltűt,
Szemüket.
Báljukat és lenge táncuk,
Homlokukon lomha ráncuk
Fejüket.
Siratom kinnal-keservvel
A kezük is százezerszer,
Mindenüket, hogy nem az enyém
S őket is, hogy nem lehetnek: Én.

GROTESZK

Mentem a kávéház tükrös éjjelébe,
Százezer tükör közt s hirtelen megálltam.
Hirtelen megálltam s ingadozva, félve
A tükrös zavarban észrevettem árnyam.
És egyszerre féltem a zavart gomolyban
És egyszerre furcsán ferdült légbe minden.
Egypár lámpa lengett kancsal, gyenge színben.
S én már messze voltam, jaj de messze voltam.

Jaj de messze voltam. Messze életemtül,
Pálmaligetemtől, ahol bú és hír nő.
S messze már mint álom, a ködön keresztül,
Oly magasan trónolt a kevély kaszirnő,
Mint Egyiptom álma, holt hercegkisasszony,
A színes palackok csillagkoszorúján
Ugy bámulta búsan búcsu-könnyes arcom
Altatgatva búját a szelíd hajú lány.

Már nem tudtam állni, csak repülni, szállni
És éreztem éj van, aminő sosem volt.
Fönn a menny ívén is lámpa lángja, nem hold
És bolyongtam, mint egy bujdosó királyfi,
Bujdosó királyfi, csendes éji herceg,
Aki minden kedves kincsét elvetette
S mostan a szemére könnyek permeteznek
És csak nézni tud már s bámul-bámul egyre.

A gránitkövön künn fekete vonalban
Elszántan ballagtak hangos éji züllők
S mint a vizi árnyak himbálóztak halkan
Lusta bérkocsiknak árnyai, a küllők.
Hullámlott az élet lassan imbolyogva,
Álmatlan merengve a nap tovatüntén
S némán nézegette az éj árnyas tükrén
Bársonyos ruháját a nehéz gyászpompa.

S néha mint a felhők s néha mint a hollók,
Hollók, éji hollók pár leány beszállott,
Kócos kis koboldok, sírók és mosolygók –
Festett ajku, árva, sirató leányok.
Tízezer leány, vagy százezer, ki tudja?
Kik féltek a hajnal hervadás-szagától
Most bejöttek – éj volt fejükön a fátyol –
És keresztet írtak rám s a zárt kapukra.

Még eszembe tévedt egy-egy régi álom,
S integetve jött egy régi-régi gyermek.
Láttam az anyám is messze, haloványon,
Gyöngyvirágos fejjel s láttam a vén kertet.
Emlék, minden emlék. Kedves és kegyetlen,
Mint a bús pokoltűz, mint a hűs pokol-fagy.
Álmon révedeztem, multba tévedeztem,
S senkisem kérdezte rám hajolva: hol vagy?

És oly könnyü voltam, lengő, lepke-könnyü,
Mint ki életét is sírva elhajítja.
A szemembe lomha, langyos éji könnyü,
Arcomon a bánat fáradt, ferde csikja.
S ingadozva, úszva, elterülve szépen –
Széttört életemnek romjai köröttem –
A bús éjszakának fekete vizében,
Hullámos vizében csendesen fürödtem.

KOPORSÓ ÉS BÖLCSŐ KÖZT

Anyám, ha egyszer végre visszatérek
És ottmaradok mindörökre nálad,
Ha ráborulok régi küszöbünkre
S megcsókolom az áldott, ősi fákat
És fáradottan, könnyesen remegve
Nézek szemedbe.

Várj akkor engem, mert jövök egy este.

Ősz lesz, tudom, biborló fény cikáz.
Rőt esti láz.
Nagy vaskapunk mennydörgve összerendül,
Hogy fázva átremeg az ősi ház
A félelemtül.

De ne ijedj meg, jöjj elém szelíden,
Bármily ijesztő nagy leszek s fehér,
Zárj a karodba s ne keresd a szívem,
Mit ellepett a csuf, fekete vér,
Csak nézd kialvó, fénytelen szemem,
Csak simogasd a főmet csendesen.
Én sem mesélem el neked, hogy éltem
Fekélyes csókok közt, világos éjben,
Csak nézlek egyre, mint a multba rég,
Akkor megértem majd, te vagy a kezdet
S te vagy a vég.
Némán lefekszem a fehér, nagy ágyba,
Én, szólni nem tudó öreg baba
És a szivemből ajakamra reszket
Az életem eltünő dallama.
Te hallgatod, mint bölcsőnél virasztó
Merengve, mosolyogva, szomorún
S koporsó és bölcső közt tétovázva
Fonod fehér halotti koszorúm.
Mulik az est, majd vissza-visszasóhajt,
Gyógyítva rebben könnyes mosolyod
S könnyel, virággal, régirégi dallal
Szegény fiad halálba dalolod.

AZ ISMERETLEN, VÉGTELEN TEMETŐBEN

Az ismeretlen temetőben
Én, ismeretlen kósza lélek,
Keresztek közt, gyászdalt dalolva
Virágosan megyek az éjnek
S sirok: ki tudja, miért, miért nem?
Megsápadtam, mig ideértem.

Zörömbölök fekete lámpán,
Följajgatom a siri alvót,
Véres pipacs zizeg nyomomba
És szertartásosan lehajlok
Az ismeretlen sirhalomra,
Mint hogyha anyám sirja volna.

Valami űz, valami kerget,
Hogy legyek a mult folytatója
Egy ismeretlen, bús halottat
Keresek már egy élet óta.
Kezem elszáradt koszorút fon
S az alvó gyertyát lángra gyujtom…

HETEDHÉT-ORSZÁG FELÉ

Egy csöndes éjen eljön értem
Tetőtől-talpig feketében
A fekete kocsis.
Álarc lesz arcán, éji, gyászos,
A rúdnál két fekete táltos
S fekete lesz az ostor is.

Felgördül az álomba ringó,
Halálszinü fekete hintó
S beléje mélyedek.
Szótlan repülök messze sikon
S az ablakon át kihajitom
Az álmokat, az életet.

Álmatlan álomban merengve
Szállok, futok, ki tudja merre,
Hol árnyak árnya bolyg.
Arany tájak kopár mezőjén
Elsápad a fehér verőfény
S a nap helyett felkél a hold.

És messze Óperencián tul
Egyszerre rózsaszin világ gyul
Ezüstös ég alatt.
Jönnek hideg tündérleányok
Térdig fehér rózsákba járok
S Hetedhét-ország rám kacag.

A LÁMPAGYUJTÓ ÉNEKEL

Egy szük, kicsiny botban viszem
A szent tüzet felétek
Én örök ujra bújtó,
Én kormos lámpagyujtó.
Felgyujtom a bús éjet.
A rézkupaknak öblén
Halkan szitál a tört fény,
Ha jő az alkonyat
S alélt kanócok, álmos utcalámpák
Szomjuhozzák piros tüzcsókomat.

Ki sejti, hogy a réz-szitán
Egy vad tűztenger ég benn
S a gyáva pillelángban
Egy lázadó világ van
Bebörtönözve mélyen?
Csak én tudom, ha tüzsugáros
Vörös szemekkel int a város
S rám hull a sűrü köd
És tűzbotommal görbe utcasarkon
Én kormos ember csendben eltünök.

Fejembe szállott a fekete méreg,
Szemembe fürge részegség piheg.
Kávén, dohányon dőzsölök s henyélek,
Mint a komoly, vidám keletiek.

A földi álmok lassan elsuhannak,
Búcsúzva integet felém a fény.
Megyek: vonatja lettem önmagamnak
S lázult erem csak azt kopogja: Én.

Szegény szobám ijesztően kitágul,
Dalok suhannak át a másvilágbul,
A gyertya bordó napként néz reám.

Indul a könyvtár, mint egy büszke gálya,
A padló életemnek szaharája
És egy pohár víz a nagy óceán.

KISVÁROSI FOTOGRAFIA

A patikának üvegajtajában
Búsul, búsul
Egy gyógyszerészsegéd.

És fuvolája egyre fujdogálja
Szegény, szegény
Együgyü énekét.

Ha elmehetnék innen messze tájra,
Igen, igen,
Igy szól a fuvola.

Csak menni, menni, mindörökre menni,
Tovább, tovább
S nem tudni, hogy hova.

A temetésemen sok nefelejts lesz,
Virág, virág.
Virágos sir fogad.

Fiatal szája igy rikatja folyton
Búsan, búsan,
Az ódon sipokat.

Ki tudja mért, s ki tudja, hogy mióta?
Zenél, zenél
S ki tudja, hova jut?

Az ablakon lenéz egy szőke asszony.
Lenéz, lenéz.
De oly sötét az út.

Olajlámpája vérvörösen ég már,
Lobog, lobog
És künn köd és homály.

Kopott ezüstbillentyükön az ujja
S az ősz, az ősz
Ő véle fuvolál…

(Szabadka)

PIPACSOS ALFÖLDI ÚT FORRÓ DÉLUTÁN

Ó unalom, ó életem unalma
Rángasd tovább elcsüggedt vonatom,
Rángasd, ringasd ez ájult délutánon,
Nem kérdezem, hogy hova utazom.
Kopogj vasút. A sorsom bús dalát verd,
Hogy mindegy nékem völgyek és hegyek
És minden mindegy a vágy utasának
És mindegy már akárhová megyek.
A föld emészti délutáni álmát.
Alföldi táj, vulkáni szörnyű róna,
Olvadt aranyba fürdő búzatenger,
Neurasztheniám bús ringatója,
Vad dajka, ki megvertél, hogyha sírtam,
Én mostohám, hisztérikus cseléd,
Ma is hazudsz még színnel és virággal,
Hogy szép az élet, istenem de szép,
Még mindig lepke száll át a mocsáron,
Még mindig álom leng itt, lassú álom,
A virágok mezei kékbe járnak,
Mint az alföldi kislányok vasárnap
És ezrivel virágzik a pipacs,
Szelid füvek között véres apacs.
Azt mondod Alföld, hogy szüret az élet
És lázad bennem lázadást kavar,
Lázadni küldesz most, hogy verekedjem
Világ csárdájában részeg magyar,
Hogy vérrel és pipacs-piros haraggal
Kacagva nyuljak a napér,
Mert szép az élet, a harag, a vadság
És szép a fény és szép és szép a vér.

Azt gondolom mégis: mi lenne, hogyha
A folyosóra mennék csendesen
S én, bús fiad, sötét revolveremmel
Átlőném fiatal fejem?

A VENDÉG

A nyár bedobta rózsakoszoruját
Mult este a nyilt ablakon.
Dalolt. Hajába gaz volt, hervadó háncs,
Pár sárguló levél-rongy, kúsza bogáncs,
Ment és siratta a bus fuvalom.

Valami történt… Künn a kihülő ég
Hideg könyüktől feketült,
Egy idegen jött, fázva és setéten,
Cselédlámpással reszkető kezében
És nesztelen egy üres székre ült.

INNEN A SZOBÁMBUL

Ott szemben laknak. Egy zöld lámpa ég.
És jól belátni innen a szobámbul.
Csend, béke. Kávé és lámpás idill.
Egy kis gyerek olykor arcomba bámul,
Mit nézek oda? És a csend kiszáll
És ott lebeg riadt tekintetem,
Mint a viharban turkáló sirály.
A néni is leteszi a kötést,
Hamuszin arca egy kicsike felleg,
És hirtelen mind-mind felállanak,
Nem tudni sirnak, félnek, vagy nevetnek?
Reám merednek. Érzik a szemem,
Mely felkavarja halk nyugalmukat
És sejtelem zúg, kihül a szoba,
Zöld árnyak, temetői hangulat.
A lámpa is halódva fellobog
Sötét szivem lesz az úr mindenütt
S ők menekülnek óriás batyukkal – –
Mi lesz velük?

PANOPTIKUM

Nézd: csurog hűs őszi este nyirka,
Az ember most üres szobában áll.
Az árnyékára bámul
És a lelkében százezer halál.

Nézd: vig hegyekbe most rakéta pattog,
Fürtök között kacagnak a szűzek
És fojtó illatokban
Mustos pincékbe gajdol a szüret.

Nézd: a hordókban őrjöngő bolondok.
Az élet szine fekete s bibor
És a taposókádban
Az ember vért és erjedt bort tipor.

Nézd: ott a betegek, hosszú menetben,
Üreges szemmel, fázva, félszegen
És meghalnak szüretkor,
Mert végtelen a tánc, ó végtelen.

Nézd: vityillókban a temető alján
Sárga halottra sárga mécs lobog,
S a viaszfiguránál
Zokognak a jajgató-asszonyok.

Nézd: a világ teljes panoptikumját.
A bábukat, kik járnak szerteszét
S szivd a fájdalmad mézét
És a levegő gyógyitó tejét.

Nézd: mind, és telj be aztán bús malaszttal,
Légy, mint az élet cifra tánca künt
S a lelked bánatában
Az ősz mint érett aranyalma csüng.

Ó A RÉMSÉGES ŐSZI ÉJSZAKÁK

Ó a rémséges őszi éjszakák!
Mikor fagyosan fojt a sűrü köd
S távol boszorkányégetők gyanánt
Kuksolnak a vén gesztenyesütők.
Ó temetős, magányos őszi éjek!
A fázó lélek önmagába réved
S a lámpa kétes, kancsal lángja bolyg,
Mint őszutói, sápadt, lomha hold.
Minden helyütt csak éj, kisértetek,
Örök homály, nem ismert szörnyü tenger,
Miben az ember sirva hentereg
Vérző szemekkel, megkötött kezekkel.
Ó elhagyottság, őrjitő magány!
Árnyékcsaták a szoba vén falán,
Megvert remények rongyos serege,
Titokzatos, siró halálzene.
Ó átkok átka, pokoli zavar,
Szerelmesek halódó sóhaja.
Ó szörnyü perc, mikor egymásba mar
Az ember és az éjszaka.

VERS A LEÁNYRÓL,
AKIVEL ÉJFÉL UTÁN TALÁLKOZTAM

Éjfél után a Duna hidja
Ó jaj be könnyes, be setét.
Éjfél után a Duna hidján
Egy néma lány jár szerteszét.
Ki ő? mi ő? kérdeztem én is,
De ő nem tudta a nevét.

Csak csendesen vállamra hajlott.
Sohase láttam ily szemet.
Olyan szomorgó, oly mosolygó,
Félig sirt, félig nevetett
A haldokló galamb tekint igy,
Vagy a kétéves kisgyerek.

A szivemet kezébe vette,
Csókolta és nevetve hítt.
Labdázott véle, földre dobta –
Ó sziv, te vérző, gyenge sziv! –
Aztán belétemette arcát
És letörölte könnyeit.

Mondtam neki: »Kis vizi ördög!« –
Reátapadt a hüs ruha.
Karján örökre utrakészen
Ringott szegényes batyuja.
Vizes hajába csillag égett,
Mert várta, várta a Duna.

Éjféltől hajnalig imádtam.
A szánkon vacogott a csók.
Köd hullt. A nedves éjszakában
Lassan dalolva ballagott.
És sirt. És sirtam én is, én is
És sirtak fönn a csillagok.

ÁPRILISI EZÜST ESŐ

Szeles, fehérlő délutánon,
Mikor dalt hallasz messze, távol,
A tiszta, illatterhes égből
Hull a napfényes, könnyü zápor.

Akáctömjén röpül a légben,
A lomb merengő, szűz fehérség,
Kis, ideges lányok kacagnak,
Veri az ördög a feleségét.

Nyilt arccal isszuk az esőt fel,
Agyunkba rózsaszinü láz kap,
Vékony, ezüst esőfonálon
Fehér angyalkák citeráznak.

Piros a siró égnek arca
S a lágy eső vigan pörög le,
Mint fiatal, szelid leányok
Titkos szerelmü, enyhe könnye.

CIFRA HALOTTAK

Ugy fekszenek, mint a nehéz kövek
Virágok közt, a rekkenő melegben
S szemük üveggömb, derekuk cövek.

Alusznak ők, mint sok-sok ismeretlen
A föld alatt, az édes föld alatt
Feszes, elegáns haptákban, meredten.

De most virágzik mindegyik ajak
És érzik, hogy mindent viola-füst föd,
És csókolják az életet s nyarat.

A ballerinán aranyak, ezüstök,
A bús gavallér vár, sóhajtva vár,
S lila ruhában szundikál a püspök.

Künn a kalászos rónán áll a bál,
Még a csigás homok is várja-várja,
Fényt izzad a föld, táncol a halál.

Ők is kendőzik magukat a bálra,
A nyári bálra s mindenük ragyog,
Körmük violaszin s az ujjuk sárga…

És szörnyü arcuk nézi a napot.

VÉNASSZONYOK NYARÁN

Az ég törékeny, lágy üveg most.
A napra tartjuk sárga arcunk.
És félrebillent lógó fejjel
Álmodunk, vagy csak alszunk, alszunk?

Ma semmi sincs. Ma minden emlék.
Mi földre sujtott, lengve fölszáll.
Sovány kóró zörög a szélben
És int a búcsuzó ökörnyál.

Vörös gyepen ülünk setéten,
Megannyi nappali kisértet,
Húsz éves kávénénikék és
Huszonkét éves agglegények.

Hervadt krizantám gomblyukunkban.
Kisirt szemünkben nyári bánat.
Leégett gyertyák. Őszi csókok.
Üres kupák. Halotti ágyak.

Mind itt vagyunk, mind idejöttünk.
Kik zörgetünk bezárt kilincsen.
Sütkérező szerelmes árnyak,
Kiket nagyon megvert az isten.

SIPPAL, DOBBAL, NÁDI HEGEDŰVEL

Hajnalban, farsangkor az ember megáll a hideg kályha mellett, frakkban, izzadt gallérban, rekedten. Ilyenkor a ködben beteg képeket és zaklató arabeszkeket lát.

Fekete álarcot kötöttem
És lenge lábon, észrevétlen
Vágtattam a farsangi ködben
Kurjantgató, homályos éjen
Fekete álarc –
Bus halálarc –
Fönn még álmos csillag se reszketett
És sebbel-lobbal
És sippal, dobbal
Kisértek el aprócska szellemek.

És nádi hegedüjük pengve
Belezenélt az éji csendbe,
Hipp-hopp, rohantam a havon.
S amerre mentem
Az éji csendben,
Kigyult a részeg vigalom.
S amerre jártam,
Játék-batárban
Jött százezer ugrifüles manó.
És dínom-dánom –
Farsangi álom
Szállt rám, denevér-szárnyon suhanó.

Hogy merre jártam, merre mentem?
Ha elmondhatnám azt tinektek.
Violafényü téli kertben
Villanylámpáknál énekeltek.
Kávészinü s ezüst ruhában
Lányok kacagtak mindenütt,
Sárgás hajuk arcukba csapzott
És lila volt beteg szemük.

Jégből volt a parkett alattam
S én nyomba korcsolyára kaptam.
Tovább! Tovább!! Szálltam tovább
És csattogtattam bősz rohamban
A könnyü táncos korcsolyát.

Jégkertek nyilottak előttem
Fehér, fagyos, friss levegőben
És ordas farkas orditott.
És ködbe veszve
Lenn messze-messze
Csábitgatott száz uj titok.
Csábitva gyulladott a lámpa
Az elektromos éjszakába,
Sok lámpa, gyertya, milliom,
Ezer tüzelő liliom
S én szálltam, szállottam tovább –
Hahó, hahó! –
S a gyémántos homályon át
Hullt, hullt a hó.

Aztán egy bálterembe értem
S táncolni kezdtem táncos éjjel.
Táncoltam zengő korcsolyákkal,
Torkig lakó, vak szenvedélylyel.
Ó tánc! Ó tánc! Farsangi pálma!
Rogyásig-tánc, te álmok álma!
Csak álmainkban táncolunk igy.
Izzadt a puha lányderék.
Tüzes gomolyba rám rohantak
Szőkék, vörösek, feketék.
Csipkés zuhatagok, brokát,
Mezitlen mellek és bokák
S e lány-pokolba
Már fuldokolva
Ugrálni kezdtem esztelen.
Csiklandtak és izekre téptek,
Kacagtak és fájt a fejem.
S a nászra, nászra jött a gyász
És elfagyott a kacagás
És a legtáncosabb leányka
Meghalt a bus farsangi porban –
Hajnalra – tüdőgyulladásba.

Mentem tovább s a szürke utcán
Temettek egy kedves halottat.
Kövér papok, pohos apátok
Circumdederunt-ot daloltak.
Titokzatos templomok öblén
Meleg gomolyba szállt a tömjén.
A temetőkben orgiáztak
S hol a halottra a sir-árok
Tátongva várt, kártyát vetettek
Dülledt szemü, részeg betyárok.
Menyegző jött; sirt a menyasszony
És kacagott a vőlegény.
Királypalást lengett a vállán
És csörgősipka volt fején.
Majd vége, vége lett a násznak.
Csak vén leányok vihorásztak.

Tovább, tovább! – És mentem ujra
A hóba, ködbe, éjbe fulva
És egy hatalmas dus terem
Tárult elébem hirtelen.
Torták puffadtak mézes habban,
Ezüst tálcán angolna, kappan,
Fekete bor és szőke pezsgő,
Bünös szüzek és sok tüzes nő.
Hogy merre jártam? Nem tudom már.
De ott volt sok tisztes személy,
Vig hercegek ópium-gőzben
Lihegtek tiltott kéjekér.
Ott volt a véres szemü Bacchus
S sok más méltóságos alak
Verejtékezve és zokogva
A roskadt asztalok alatt.
Mind kornyikált, ivott, dülöngött,
Elmélkedett magában halkan
S az asztalfőnél hosszu frakkban
Ott ült az ördög.

Egy kövér kanonok megáldott,
Azután csendesen továbbment.
Füsttől rekedt, szálkás torokkal
Nyögtem reá egy csendes áment.
Vöröslő korcsmaablak alján
Mentem tovább havat tiporva.
Sok korhely jött, bus arcu, halvány,
Már véget ért a vad tivornya
És vágtattam, tovább, tovább még,
És szenny tapadt a korcsmafalhoz
Meggyürve csüngött le az abrosz,
Csupa hamu volt és okádék.

És láttam újat, újra láttam,
Jártam sötét diákszobákban
És jajjal és nehéz sóhajjal volt teli
És körülvettek a halál nyögései.
Beteg feküdt ott; gyertya égett
A téli reggel szürkesége
Bucsút mondott a téli éjnek.
Orvosságszag terjedt köröttem.
A beteg arcán jég és kendő.
Holnapra őt is sirba dugják.
Jaj, jaj nekünk. Minden veszendő.

Csak mentem ujra, szálltam egyre,
Hajnalodó, kék táncterembe,
Tiport rózsák közt andagoltam
És hajtüket szedtem fel ottan.
Az ég lassan derült felettem,
Sirtam, temettem és feledtem.
És szédelegve,
Járkáltam egyre,
De merre jártam nem tudom.
A fülem csengett,
Egyszerre csend lett
A hamuszinü köruton.
Vacogtam már a félelemtől.
S csodák csodája! –
Valóra válva
Ott állt a kálvintéri rendőr
A csendben a farsangi csendben –
És én egy gázlámpát öleltem.

ÁRNYAK TALÁLKOZÓJA

Bús nyári éjjel, benn az öltözőben
Halotti táncra kél a ruhatár.
Valami zúg, valami félrerebben
S a néma csendben, a pállott melegben
Kobold, manó halkan topogva jár.

Megzizzen a szél a szines ruhák közt,
Szellemkezével hárfázik a mult.
Hol vannak a tapslázas, téli esték?
Könnyé olvadt a tréfa és a festék,
A villamosláng félve kialudt.

Lebbenve kelnek a reves fogasról
A gazda-vesztett, elhagyott ruhák.
A hős nehéz bibor-palástja mozdul,
Árnyak nyüzsögnek a sötét sarokbul
S a zongorán egy bús akkord fut át.

Sápadtan inganak a holdas éjben
A rizsporos, mosolygó asszonyok.
Csábitva ring a halvány primadonna,
Mellette tarka fezben a bolondja
S a holt komikus árnya mosolyog.

Sirnak, kacagnak átölelve egymást,
A suttogásuk oly fájó, ködös.
A testtelen, szegény ruhák beszélnek,
Lengésük édes és rejtelmes élet…
Ég a rivalda, mint az üstökös.

Egyszerre csend lesz. Mind tovább osonnak.
A nyári ég künn izzó, mész-fehér.
A pók szövi hálóját egy sarokban,
Eltűn a hold, a tikkadt deszka roppan
S riadt futással surran egy egér.

KÖD ELŐTTEM, KÖD UTÁNAM

Akkor sötét volt minden ablak
És hallgatott a hegedü.
Azon a télen nem mulattak,
A lég fagyos volt, keserü,
Maró, fagyos és keserü.
Isten-kivánó vágy üzött,
Szemembe füst és köd csapott
S alig szórták a csillagok
Vörös tüzök.

Nagy, fekete palástba jártam
A rémriasztó éjszakán.
Nyomomban a köd-tarka árnyban
Riadva koppant a magány,
Decemberi, hideg magány.
Bámultak a bezárt kapuk,
Az ablakon lidérc gyanánt
Cikázott a kék csájaláng
És kialudt.

A szél ijesztve vihorászott,
Fütyültek a víg jégmanók.
Köd-lányok jártak fürge táncot,
Csupán az égbolt hallgatott,
Sötéten, árván hallgatott.
Lenn vártak éhes emberek,
Mikor jön el az uj csoda
S a fagytól az út vándora
Megdermedett.

S jött ködpalástban a köd-isten,
Egy csúf kis fát tüzött elém,
Szakálla lógott kusza tincsben
S eléje hemperedtem én,
Eléje gémberedtem én.
Kék ajkam bús imára nyilt
És surranó árnyak között
Imádtam az örök ködöt
S a sirt, a sirt.

És felzokogtam, felnevettem,
Kitárult a ködös titok:
Ott voltak a fán kusza rendben
Az elkopott arany diók,
A bús, üres ezüst diók,
Szines gyertyák tüzes bele,
Rút sárga lánc, kigyófarok,
Mind oly kopott, olyan balog
És fekete.

Piros papir-ördög vigyorgott,
Didergett a galyon a dér
S hörögve sirtam összeomlott
Halványuló fény-álmamér,
Elsápadó fény-álmamér.
Hiába kérdtem istenem,
Miért az átkozó kacaj,
Szivem hült vér volt, csupa jaj
És förtelem.

Az ördög rámöltötte nyelvét
S röhögve mondta, este lett,
Örökre este – s szörnyü emlék –
Meghaltak mind az istenek,
A fénykoszorus istenek.
Fáztam. Azt hittem, álmodom.
És eltemettem önmagam
Egy fekete, csillagtalan
Karácsonyon…

CHANSON

(Vidám és rettenetes középkori ballada.
Énekli egy kikiáltó.)

A kis Mariska vig leány volt.
A kis Maris táncolt sokat
És nevetett és hahotázott.
Vigyázzatok jól kisleányok –
Ó jaj –
A kis Mariska megrohadt.

Pünkösdkor még azt mondja: újjé
S pezsgőbe tartott feredőt.
Farsangba már azt mondta: ó jaj
És vékonyan járt mint a sóhaj –
Ó jaj –
S a koldús is nevette őt.

Aztán dalolt még leesőben
Vásott kerub, rossz rózsaszál.
Dallal s ölelve várta végét
Cipelve szent tizenöt évét –
Ó jaj –
Mint a becukrozott halál.

És egy éjjel kérdezte aztán:
Két híres szemem hova mult?
És gyertyát gyújtott s nézte-nézte
És nem látta a gyertyafénybe –
Ó jaj –
A tükre, tükre megvakult.

És egy éjjel kérdezte ismét:
Hova lett híres két karom?
A két karom, mely csupa rózsa,
Most rózsa, rózsa, csunya rózsa –
Ó jaj –
És fájdalom és borzalom.

És egy éjjel kereste búsan
Fejét, a szépet, édeset
S a pici, drága fej haragvón
Gurult-gurult, dörgött a padlón
Ó jaj –
És széttörött és leesett.

És leesett a keze, lába
És leesett a karja is.
És máglyán, lángoló sebekkel
Mint pestises szent úgy esett el –
Ó jaj –
A bús, a szent, a kis Maris.

Mint a beteg gyerek, ki lázas, álmos,
Felül az ágyba, poharat kér
S hideg üvegen hűti fájó újját,
Sír az orvosságos-palackér
És viszolyogva, fanyalogva
Fanyarul fog egy ezüst kanalat
És a kesernyés-édes hűs nedűvel
Locsolja égett ínyét álmatag:

E forró, beteg nyári délelőtt
Éppigy kerülget és szédít a bánat.
Éppigy fogom meg langyos kezedet
S igy csókolom meg nedves, enyhe szájad.

CSENDES, ÉDES ARANYÓRA

Csendes, édes aranyóra.
Ugye mégse, mégse jőnek?
Fényes álom. Az időnek
Aranyos, halk koporsója.

Szőke szekrény, büszke bálvány
Egyre halkabban pihegve
Bámulj barna kedvesemre
És vakulj meg szemsugárán.

Napsugár ő. És te alkony.
Alvó arany árva hanton.
A perc habján csónak.

Köss ki. Állj meg. Csendbe, lengve
És szegezd a végtelenbe
Szende mutatódat.

A VÁNDOR

Ősszel úgy megyek majd, mint a koldús.
A fejemen csörgő koszorú lesz.
Vállamon szerelmem régi terhe
És száraz, szikkadt szemembe bú lesz.
Ugy megyek, mint legkisebb cseléded
És esőbe zörgök ablakodnál
És futok, ha a kezed kinyújtod,
Zsámolyul nyulok ki, hogy tapodjál.
Messze nézlek, messze sárga erdőn,
Hogy ballagsz a bús avaron által
S ott találkozol a verseimmel,
Ez örökké gyászoló családdal.
És alázatosan mit se kérek,
Földre görnyeszt kincsem tiszta titka
És nyakamba búsan ringatózik
Bánatom, e nagy fakó tarisznya
Súrolok és térdelek a padlón,
Hogyha látlak, a szemem lehúnyom,
Koplalok és verdesem a mellem
A tövises kálvária-úton.
Megfeledkezem egész magamról.
Este egy kis kávéházba térek,
Valahol a külváros zugába,
Hol szerényen ténfereg az élet,
Egy homályos tükrü, vak szalonba,
Ahol minden rokkant, régi, foltos
S koldusi filléreim kaparva
Leülök a sánta asztalokhoz.

FOHÁSZ CSILLAGTALAN ÉJJEL

»Nézd, istenem, minő magam vagyok,
Mily egyedül e roppant földgolyón.
Úgy járok itt, mint az eltévedett
S sorsom szemétdombján kiáltozom.
Nézd ajkamat, mily hervatag szegény,
Hisz benne senki sem találja sorsát.
Micsoda gúnyfolt üres arcomon
E ragadozó, gazdátlan pirosság.
A végzetek piros pecsétje ez
És értelmetlen disszonancia,
Mely csak beszél és szótlanul eszik
És nem lehet senkit csókolnia.
Kiáltó szájamban pecek feszül,
Szaladó lábamat köti hurok,
Tele vagyok a fájdalom vizével,
Mely szemem résén lassan kicsurog.
Mit ér e kéz, mely álmatlan kotor,
E törzs, amely magába rogy le folyvást,
E megcsúfolt arc hieroglife,
Ha nem találja a végső megoldást?
Mit szemeim, a gyönyör gödrei,
Mit a fejem, ez ólmos nehezék,
Ha cipelem émelygő testemet,
Mint szabadult rab régi szégyenét?
Mit ér, mit ér a százszor becstelen, mondd,
Mit a szivem, ha a verése kín?
S csak öntözöm a rosszaság rózsáit,
Bűnöm bimbóit, sajgó sebeim!
Mit ér karom, ha többet nem ölel,
S csak dolgozom vele és áldozok,
Mit érek én, mit az egész világ?…«

Ezt mondta csendesen az átkozott.

A LÁNY A SÖTÉT SZOBÁBA MEGY

Már tudta, mit a másik tudni nem mert
S érezte, arca boldogan világit
S futott elrejteni szive csodáit
Az égve égö, élő ismeretlent.

Hogy ott, ahol fény sincs és dal se, senki,
Valami koldúsbús sarokba, messze
Fénylő fejét az éjbe betemesse
És elhihesse, hogy még most se sejti.

Ám a szoba kigyúlt a mosolyától
És látta Őt, ki rá se nézett – távol –
De gondolatba megölelte vágyva

És erre ő is áment mondott, áment
S terhes fénynyel szivében ujra átment,
Ragyogva ment át a sötét szobába.

BOSZORKÁNYOS ESTE

Ma a halállal szembeültem.
Ma nem merek elmenni hozzád.
Holt kertbe bolygok kimerülten.

Ruhám csupa vér s éji harmat.
Ha megcsókolna most maró szám
Fekete seb verné ki ajkad.

Ma nagy vagyok a fájdalomtul,
Ma sírtam éjjeli tivornyán.
Csókéhes ajkam jajra torzul.

Hadd fussak, átkozott kísértet.
Boszorkányok közt nyögve, sirva,
Seprűlovon vágok az éjnek.

Ma este megbotlok az útban
S a hűvös, vékony, őszi holdfény
Szétázott kalapomra csurran…

RÓZSASZÜRET

Királylánynak kötök ma csokrot,
Piros, fehér és sárga rózsát,
Haldoklik a bús rózsaerdő,
Elvérzik a galyon a jóság,
Piros, fehér és sárga rózsák.

Pufók, vigyorgó hold kaczag fenn,
Halotti árnyékok osonnak,
Sápadt az éj, sápadt az arcom,
Hideg szelek fújják a holdat.
Halotti árnyékok osonnak.

Haragvó rózsákkal verekszem
És vérrel áztat száz hazugság.
Cirógatnak virágos ágak,
Alattomos, gonosz cicuskák,
És vérrel áztat száz hazugság.

Csurog a holdfény és a vérem,
A földre vág egy gúnyos ördög,
Eltépi lebegő ruhámat,
Karmolnak égő rózsakörmök,
A földre vág egy gúnyos ördög.

Csupa piros seb már az arcom
S megyek előre zúzva, marva
Belém hasít a tearózsa,
Akár a tigris szörnyű karma
Megyek előre zúzva, marva

Mezítlen mellel földre fekszem
S kacagva talpra ugrom újra,
Egy gőgös ág reám viharzik
S szegény, szegény szemem kiszúrja
Kacagva talpra ugrom újra.

Töröm a csokrot, éji kertész,
Vérezve és vakon tusakszom,
Sebes mellem vérszínű rózsa,
Halvány kamélia az arcom.
Vérezve és vakon tusakszom.

Temetkezik a csillag is fenn.
De te ne félj, aludj csak, édes, –
Fehér ágyban fehérlő rózsa! –
A te csokrod hajnalra kész lesz.
Ne félj, ne félj, aludj csak, édes.

Reggelre majd ajtódba botlom,
Vakon, bénán és haloványon,
Véres virágokkal boritlak
És a te rózsalelked áldom
Vakon, bénán és haloványon…

ARANY-ALAPRA ARANNYAL

Arany-alapra festeném arannyal
És olyan lenne, mint egy cukros angyal,
Aranyruháju és aranyszemű.
És búsan búgna langyos, édes teste,
Mint egy nemes és ódon hegedű.
Lefesteném őt korareggel, este,
Az ágyba, hogy fehéren gömbölyül,
Kék árnyait a szemei körül
S a kandalló mellett, mint puha macskát,
Huncut mosollyal, lustán, álmodón,
A vánkosok között két gyenge mellét,
Két illatos és langyos vánkosom.
És olyan lenne fáradt ajaka,
Mint szirupédes, barna malaga,
És karja, mint egy kóbor villanás
És dereka, mint egy meleg kalács,
És hangja álmos, bágyadt rezdülettel,
Mint enyhe fürdő és mint a meleg tej,
S lefesteném szeptemberi tüzét is,
Lobogó testtel festeném le őt,
Hogy aranyok között iszik aranysört
Hó-abroszon vasárnap-délelőtt.
A fanyar vonalja a bús, drága szájnak
Azt mondaná: szeptember és vasárnap.
Azt mondaná: én s én azt mondanám: ő
És szüntelenül csak ezt mondanám én
És fiatal, szemérmes szerzetes
Csak festeném örök iniciálém.

CSUNYA, PISZKOS REGGELEN

Az udvaron, az udvaron,
Én édes istenem,
Hogy száll a köd, az unalom.
Csak most maradj velem,
Mert elreked alélt dalom,
E csúnya reggelen.

Meghalni szépen, szenvedőn.
Meghalni bölcs dolog.
Álmodni messze temetőn,
Hol senki sem zokog.
Gyászolni messze szeretőm,
A gyászban ragyogót.

Ha most lemennék. Most. Talán.
A kerti fák alatt.
Az idegenek udvarán,
Diszkréten, hallgatag.
A házmester bámulna rám
S én nézném a falat.

Az ablakába mécsvilág.
Tán nem is jönne ki.
Szivná a reggeli pipát.
Magam vágnék neki.
Ó pesti udvar, pesti fák.
És egyet inteni.

Vagy itt az ágyban. Csendesen.
A szoba még setét.
És szomorú és színtelen.
Bejönne a cseléd.
És le se hunyni a szemem.
A gyertya égne még.

Most jőjjetek, arkangyalok,
A lelkem úgy riad.
S te istenem, fogd fáradott,
Hulló karjaimat.
Nézd, örvényeknél andalog
Szegény-szegény fiad.

ANYA ARCA

Én nagyon sokakat szerettem,
Én vágytam arra, vágytam erre,
De aki úgy szeretett engem,
Anyám az életet szerette.

Ő úgy szerette, hogy megállott,
Az úton elmaradt, lekésett.
Ő úgy hajolt, hogy összeroskadt
S a porban azt mondotta: élet.

Az életet bámulta folyton
Mint egy menyasszony mindig-ifjan,
Apám szemében kezdte nézni
És nézte aztán arcainkban.

Csak a szívét hallgatta halkan
Mély-kék szemekkel, megbüvölten,
Csak a tűnő időt figyelte
S arcát nem látta a tükörben.

Ő járt, tudott és látva-látott
Fájó ideggel szótlan álmot.
Megszentelt engemet a lelke,
Az ő lelkétől vagyok áldott.

Neki nem volt korán könyezni,
S könyezni nem volt soha késő.
Ha ment az erdőn, ment az úton
Ketten mentek: az élet és ő.

Sírt és dalolt bús mátkaságán,
Bölcsők között sirokra görnyedt.
A képeskönyve volt az élet,
Nem vitt magával soha könyvet.

A fiait csókolta némán,
Halottjait némán temette.
Én nagyon sokakat szerettem,
De ő az életet szerette.

KEDVES

Te meghalsz kedves s nem tudod ki voltál,
Álarcodat magadra szoritod
S nem tudja senki, hogy voltál titok,
Hogy voltál nékem ismeretlen oltár,
Úgy mégysz el innen csendbe, lopakodva
Élő titok egy még nagyobb titokba.
Mert jönni fog egy egész-kicsi ősz,
Napos, ártatlan, fáradt, graciőz,
Kis fákkal és kis bárányfellegekkel
És végtelen és bús, akár a tenger
És megkúszálja hullámos hajad,
Szemed alá rak szarkalábakat.
S egy délután, ha ülsz az ablakodnál
Ijedve kérded: micsoda zenél?
És este búgni, bőgni fog a kályha
És künn az utcán fújni fog a szél.
Te sírva szólitod a Véghetetlent
S felelni fog a föld és a göröngy.
Megütsz egy billentyűt s a hangja elzeng
És összetörsz, mint gyenge-gyenge gyöngy.

RÉGI SZERELMES LEVELE

Én úgy szeretlek.
A cigarettához
És a szalonkabáthoz te vagy a hit.
Az én szemem most már sohase álmos
És hallgatom a szíved zajait.
Felrezzenek még minden kocsi-neszre,
Mely tőled jő, vagy hozzád zakatol.
Párnák között, arcodhoz epedezve,
Te vagy az éjjel asztalán a bor.
Ó, én tudom, hogy minden rózsa festett
És nem igazat tesz, aki örül,
De szöges-örvül, vezeklő-övül
Magam köré kötöm keserű tested.
Te légy nekem a diadalmi ének,
Hogy dárda és csók a sziven talált.
Akarlak, mint egy hősi-hősi véget
S akarlak, mint az élet a halált.
Hisz szívem túlvilági jeleket les,
A lehetetlent és halált szeretné
S szemem, mint bandsal középkori szenté,
Ki őrült és az istenbe szerelmes.

MÉLYEK A KUTAK

Mi lett belőle, istenem, mi lett?
Én nem tudom. Hiába kérditek.

Csak azt tudom, hogy fújnak a szelek,
Órák peregnek, erdők zengenek.

Csak azt tudom, hogy mint a gondolat
Vágtatnak az örök kerékfogak.

Csak azt tudom, hogy tisztult árnya mély
S rengő öbölbe zeng és sír a szél.

Csak azt tudom, hogy búsak az utak,
És mély az élet, mélyek a kutak.

CSENDES TISZTA VERS

Nincs semmim… Így megyek magamban –
Tip-top – szelíden, csendesen
S ha éjjel bántanak a rablók,
Kitárom két üres kezem.

A rablók sírnak velem együtt.
Olyan-olyan szegény vagyok,
Mint kisded első fürdetőjén
És mint a teknőn a halott.

De tart a föld. Ez az enyém még,
Feszül az ég fejem felett
S kitárom az örök egeknek
Örök-mezítlen testemet.

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK MÁGIA ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg™ License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg

Project Gutenberg is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg’s goals and ensuring that the Project Gutenberg collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 41 Watchung Plaza #516, Montclair NJ 07042, USA, +1 (862) 621-9288. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

- MÁGIA
- MÉZ
- A HOSSZÚ, HOSSZÚ, HOSSZÚ ÉJSZAKÁN
- ARCOM A TÜKÖRBEN
- GYŰLÖLÖM MAGAMAT
- TAKARODÓ
- AMI ITT MARADT
- ÓRÁK
- MÉRT NEM BESZÉLTEK ÉN HALOTTJAIM?…
- PÁRBESZÉD MAGAMMAL
- HÓDOLAT A HALÁLNAK
- MÁSOK
- GROTESZK
- KOPORSÓ ÉS BÖLCSŐ KÖZT
- AZ ISMERETLEN, VÉGTELEN TEMETŐBEN
- HETEDHÉT-ORSZÁG FELÉ
- A LÁMPAGYUJTÓ ÉNEKEL
- KISVÁROSI FOTOGRAFIA
- PIPACSOS ALFÖLDI ÚT FORRÓ DÉLUTÁN
- A VENDÉG
- INNEN A SZOBÁMBUL
- PANOPTIKUM
- Ó A RÉMSÉGES ŐSZI ÉJSZAKÁK

- VERS A LEÁNYRÓL, AKIVEL ÉJFÉL UTÁN TALÁLKOZTAM

- ÁPRILISI EZÜST ESŐ
- CIFRA HALOTTAK
- VÉNASSZONYOK NYARÁN
- SIPPAL, DOBBAL, NÁDI HEGEDŰVEL
- ÁRNYAK TALÁLKOZÓJA
- KÖD ELŐTTEM, KÖD UTÁNAM
- CHANSON
- CSENDES, ÉDES ARANYÓRA
- A VÁNDOR
- FOHÁSZ CSILLAGTALAN ÉJJEL
- A LÁNY A SÖTÉT SZOBÁBA MEGY
- BOSZORKÁNYOS ESTE
- RÓZSASZÜRET
- ARANY-ALAPRA ARANNYAL
- CSUNYA, PISZKOS REGGELEN
- ANYA ARCA
- KEDVES
- RÉGI SZERELMES LEVELE
- MÉLYEK A KUTAK
- CSENDES TISZTA VERS
- THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE