Aamutuuli: Runoja
Date: 2023-01-27T00:00:00+00:00
Keywords: Finnish poetry -- 20th century

The Project Gutenberg eBook of Aamutuuli: Runoja

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Aamutuuli: Runoja

Author: Viljo Kojo

Release date: January 27, 2023 [eBook #69883]
Most recently updated: October 19, 2024

Language: Finnish

Original publication: Finland: Otava, 1914

Other information and formats: www.gutenberg.org/ebooks/69883

Credits: Tapio Riikonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK AAMUTUULI: RUNOJA ***

AAMUTUULI

Runoja

Kirj.

VILJO KOJO

Helsingissä, Kustannusosakeyhtiö Otava, 1914.

SISÄLLYS:

Aamutuuli.

I.

Kesä on tullut.
Kevään tulo.
Korkeille kallioille.
Mielikuvia.
Ikävä.
Kesäkuva.
Aurinko paistaa ja etelästä luulee.
Kevät erämaassa.
Kesäpäivät.

II.

Pisarat.
Muistelma.
Öisellä matkalla.
Ja nyt jo on käynyt halla.
Kuu nousee.
Puuntaa tupa punanen.
Kotona.
Kuinka mä uskallan enää.

III.

Kuin pienoinen tähti.
Ei se ollut siksi.
Ero.
Näin lauloit sinä.
En mä tullut niinkuin ennen.
Pirtissäni pimenee.
Vain unessa.
Pettymys.
Neiti kukkia keräsi.
Mitä annan mä sinulle?
Enkö mä koskaan väsy sinuhun.
Matkalla.
Kesäyö.
Sinä sidot seppeleen valkoisen.
Valkeat pilvet.
Niinkuin ennen.
Tunnen että tulet.
Kaipaus.
Tuletko omakseni.
En tiedä, muistatko mua.
Virran rannalla.
Jäähyväiset.

IV.

Elonaika.
Pientareen kukka.
Siellä kaukana.
Syyskesällä.
Sä laulun lauloit.
Syksyllä.
Minä rakastan.
Syyspäivä.
Mennyt kesä.
Ilmalinnat.

AAMUTUULI

Ylitse vehreiden metsien valahtaa auringon säihkyvä, kultainen kirkkaus. Ylitse niittyjen, peltojen, kylän ja veen kulkevi hiljainen hyminä heräävän tuulen.

Kujien varsilla kukkivat piilipuut, rinteiltä laskeupi voimakas pihkan tuoksu…

Kaukaa korpien keskeltä, suurilta soilta kuuluvi heikkona pauhuna kurkien huuto ja tohina synkeän salon, missä on paisuvat nevat ja alankomaat.

Sieltä kuin heikkona aavistuksena saapuu villin, kuohuvan elämän henkäys, saapuvat salaiset äänet, joit' olen melkein kyynelin halannut kuulla. Taas kun ne kuulen, kun nään, miten maailma puhkeaa kukkaan ja lehteen ja ulapat välkkyy, tuntuvi kauniilta kaikki:

Suru on suloista silloin, ihanaks' ikävä muuttuu. Tuntuu kuin elämä olisi uni, lyhyt ja hyvä, josta ei konsanaan — konsanaan herätä tahtois. — —

I

KESÄ ON TULLUT

Pääskynen! Johan minä arvasin: tänään ne tulevat, tänään ne lentävät tänne merten ja metsien yli, kirkkaan, kuulakan ilman halki harmaiden talvien, valoisien kesäöiden maahan.

Ilmankos minusta tuntui, kun heräsin aamulla varhain, niinkuin olisi ollut pyhä, sillat siivottu, ikkunat pesty, ja niinkuin olisi kaiken yllä levännyt hiljainen hartaus…

Auki nyt ovet ja ikkunat! Helisevä lintujen laulu, auringon paiste ja kukkien tuoksu avaruuden täyttää. Kesä on tullut!

KEVÄÄN TULO

Päivät pääksytysten yhtenä leimuavana auringon paisteena. Uusi, uhkea elämä herää. Nurmet viheriöivät, puut kiireesti silmuja avaa ja vanha, lakastunut lehti maassa rapisee ja liikahtelee. Sen alta pyrkii esiin nuori taimi tai herännyt hyönteinen, joka tahtoo lämmittävän auringon nähdä.

Metsät tuoksua tulvillaan ja iloa ja äänekästä elämää. Siellä on nakutusta ja viserrystä, siellä pulpahtavat purot lirisemään, virrat kohoo, ja salaiset vesisuonet jymyävät.

Valomeressä kylpee kylä. Talojen ikkunoilla palsamit kukkii, verenpisarat umppuja aukoo ja myrtit tuoksuvat tuohisissaan.

Naiset nauraen, avojaloin ja -rinnoin kantavat virrasta vettä kevätpesuja varten. Pääskyset lennellen ristiin rastiin rakentavat pesiään vanhojen, tuttujen tupien räystäiden alle.

Ja koko maailma on yhtenä ainoana suurena säveltulvana, yhtenä herkkänä, värisevänä tunteena ja kirkkaana ilon säteilynä.

KORKEILLE KALLIOILLE

Korkeille kallioille, sylihin suvisen salon, tuuhean, pihkan-tuoksuisen metsän helmaan mieleni palaa, — korkeille kallioille!

Maaemon uumenet syvät, synnytystuskissa huokaavat. Tuskissa, joissa on ylinnä ilo ja ihmeellinen aavistuksen autuus. Ja vaivalla synnytetty elämä kuohuu ylös, nousee ruohoon ja puuhun ja puhkeamattomiin umppuihin liikkuen levottomana solusta soluun valkeutta kohti.

Korkeille kallioille, missä ilma sinisnä siintää pyhänä savuna tuoksuen, sinne mä halaan, — päivänpaisteeseen korkeille kallioille.

Petäjien punaisilla oksilla hehkuvat heleän-keltaiset kukat. Rungot hikoilevat pihkaa, sulaa, kirkasta, kiiluviin pisaroihin pusertunutta, lemuavaa, huumaavaa. Ja siinä tuoksussa tuulahtaa elämä, nuori ja voimakas, villi ja vavahteleva oman olemisensa riemusta.

Korkeille kallioille, missä on hehkuva helle, missä on voima ja terveys hinnatta tarjon, sinne mä tahdon, korkeille kallioille!

Metsässä tuhansin äänin kaikuvi riemuisa ylistyslaulu. Helskäen, kilpaa sävelet kirkkaat nousevat ilmaan, nousevat valkeihin pilviin. Kaukana järvi oksien välistä välkkyy ja vilkkuu pelmuten päivänpaisteessa lämpöisin lainein, kaulaten luotoa, lokkien linnaa, kallionientä ja hietikkorantaa…

Sieluni jokaiseen soppeen syöksyy voimakas olemisen ilo, ja minä juoksen kevyesti kuin lapsi korkeille kallioille.

MIELIKUVIA

Jossain suuressa kaupungissa, missä kiviset muurit estävät auringonpaisteen, välähtää väliin sieluni ohi kirkkaita kuvia joiltain ajoilta elossani.

Ne eivät seuraa toisiaan. Ne ovat hajanaisia, ajasta riippumattomia.

Näen joskus kukkivan puun pölyisen kyläntien varrella ja punaisen hevosen rehevässä ruohikossa. Saatan samassa nähdä sinisen lammen silmän, korkean kallion ja poutapilven, jonkun sammaltaneen katon ja pihamaan.

Riemastun samassa katseesta, joka on joskus lumonnut sydämeni, ja näen kauniin käden poimivan kukkasia.

Tai muistan ahavoituneet, ruskeat kasvot, joista loistaa terveys ja ilo. — Silloin tuntuu vaikealta olla. Tahtoisin päästä kauas pois — päivänpaisteeseen, järven rannalle, missä huojuu ruohikko ja lämpöiset aallot kuohuu.

IKÄVÄ

Korkeen kivimuurin ikkunaan näkyy kaukaa vuoria ja metsää… kevätmetsä! Lumettomat mäet!…

Niin on täällä niinkuin vankilassa, mieli haikeana näet vain, miten kevät kerkee, sulaa mäet, miten aallot aukee välkkymään. Aavistat vain, kuinka metsämailla puiden silmut tuoksuu, purot paisuu, puolanvarret, sammal paljastuu…

Päivä hiljaa iltaan kallistuu. — Sitä seuraat mielin kaihoisin yli kevään punertavain metsäin kauas, kauas sinne, missä kerran elit kevätpäivät kultaiset…

KESÄKUVA

Hehkuvassa heltehessä uinuu kylä, vaarat etäiset on sinisenä sauhuna .. Hiljaista on…

Lintu ammoin väsyi laulamaan. Käki kukkua ei jaksa, vaikka silloin tällöin yrittää. Tyyntyi hiljan tuulikin. Järveen kuvastuvat saaret, viritetty purje, rantakivet.

Yli petäjikkömäen kohoo pilvi sininen. Varjo liukuu yli niityn, yli järven selän. — Tuuli nousee, purje pullistuu, puiden oksat taipuu, sade alkaa. Pauhaa pauanne ja tulta valaa. — … loittonee… Hiljenee…

Päivä paistaa, mutta vettä pilven reuna pirottelee. Järvi loivin lainein läikkyy, siihen putoo pisarat. Hopeaiset helmet hyppii, tanssii, kiiluu, kimaltelee säihkyväiset säkenet.

AURINKO PAISTAA JA ETELÄSTÄ TUULEE

Aurinko paistaa ja etelästä tuulee, ihmeitä ääniä ihminen kuulee ylhäällä, siinnossa taivasten, laulussa lainehen kultaisen.

Lämpöinen tuuli se huminoiden hiljaa
tuutivi peltojen kallista viljaa,
kulkevi päällitse kukkasten
helmassa heinikon pehmoisen.

Vetreät lehvät ne lehdoissa häilyy,
ulapoilla, salmilla päivänpaiste päilyy;
kalalokki loistavan valkoinen
lentävi kilvalla laineiden.

Eteläinen tuuli tuopi tarinoita rantaan, salaisesti hautaa ne hienohon santaan; työstänsä uupunut ihminen illalla löytävi aarteen sen.

KEVÄT ERÄMAASSA

Niin pitkät, pitkät täällä päivät on, ja verkkaan hetket aurinkoiset vierii. — Ei ketään tule eikä ketään lähde; vain aalto aallon jälkeen rantaan kierii…

Tai lentää etelästä lintuparvi
kiireesti yli oudon erämaan
kylään ja kaupunkihin kaivaten,
pelloille, pihaan, puistoon laulamaan…

Ja silloin mieli ikävöiden halaa ees kerran vielä mennä katsomaan, mitenkä pääsky rakentaapi pesää, ja miten puisto puhkee kukkimaan. —

KESÄPÄIVÄT

Kiitää kirkkaat kesäpäivät niinkuin purjeet valkoiset sinisellä ulapalla liukuu: yksi… toinen… kolmas…

Säihkyväisin säkenin
keinuu aallot lämpöiset
iäksi sun ohitsesi
vieden purjeen purjeen jälkeen.

Kerran tulee viimeinen… Sitten yhtään tule ei, vaikka kuinka odotat, vaikka ikävöisit kuinka…

II

PISARAT

On ollut lämmintä sadetta,
koko päivän on satanut hiljaa.

Nyt lähtevät viimeiset pilvet.
Pääskysiä lentelee pihamaan yli.
Auringon viistot säteet punertavat kattoja,
oraspeltoja ja puiden latvoja.

Ilta saapuu…

Ja hiljaisilta lehdiltä putoilevat pisarat, välkkyvät pisarat ruohikkoon…

Paimentyttö laulaa jossain kaunein äänin, lapsellisin ja vienoin. — Minä olen kuullut vuosia sitten jossain kaukana sellaisen äänen — vienon, lapsellisen äänen laulavan, laulavan minulle… Hyvä Jumala… Minulle!

Ja äkkiä uppoan minä vanhojen muistojen tulvaan. Ne putoilevat sieluuni niinkuin pisarat lehdiltä tuolla.

On ollut sateinen päivä.
Nyt paistaa aurinko.
Se on jo menossa mailleen,
mutta se lämmittää vielä.
Ja pisarat putoilevat…
Muistojen kultaiset pisarat.

MUISTELMA

Tähän hiljaa soivahan muisteluun jään aina, kun olen yksin: Me alla kukkivan omenapuun yön istuimme sylityksin…

Sen onnen — iäksi jäänehen taa vuosien vierineiden — näen orpona, tuskaa tuntien läpi kuumien kyyneleiden:

— — me alla kukkivan omenapuun yön istuimme sylityksin…

Tuhat tuoksua kohosi tähtihin, satoi päällemme kukkaslunta, kevät-yönä kun yhdessä nähtihin sitä suurta ja suloista unta…

ÖISELLÄ MATKALLA

Kohisten vaunu kiitävi lävitse seutujen summain. — Muistelen, kulta, loistetta silmies rakkaiden, tummain…

Kaikesta siitä,
mikä toi iloa elohon mulle,
kesä kun meni,
olen mä velassa kalliissa sulle.

Ansainnut en mä,
että mun yöhöni sytytti tähden
kohtalo pyhä,
kauneimman, kirkkaimman kaikkien nähden.

Tietysti siksi
kadotin kaiken sen autuuden hienon,
mi oli mulla:
syleilyn kuuman ja kuiskehen vienon.

Vieläkö konsa
hentona rintaani vasten sä painut?
Saanenko vielä
tuntea syämesi sykkehen, armaani ainut.

Kohisten vaunu kiitävi lävitse seutujen summain. — Muistelen, kulta, loistetta silmies rakkaiden, tummain…

JA NYT JO ON KÄYNYT HALLA

Ihan vastahan kukkaset puhkesi minun impeni ikkunalla, ihan vastahan yöt oli lämpöiset, ja nyt jo on käynyt halla.

Kesä-illat tuntehin tulisin —
ne illat ei konsana palaa —
sylinannanta arka ja autuas
ja ne suukkoset suikatut salaa.

Yhä mieleni väikkyy ja väräjää suven muistoja suloisia, kesäöitä ja kukkia ikkunan sekä silmiä kirkkahia.

KUU NOUSEE

Aurinko jo piiloon painuu, päättyy päivän työ. Unelmin ja lauluin armain saapuu hellä yö…

Jälkeen arki-elon harmaan
pyhärauha on.
Hämärä jo pehmyt peittää
pellon, puistikon.

Kuu jo nousee verkkaan, verkkaan,
verenkarvainen,
näyttää mulle metsän halki
polun kaitaisen.

Sitä pitkin uupumatta yhä kiireemmin kotiin, kotiin tyhjin käsin täysin sydämin.

PUUNTAA TUPA PUNANEN

Puuntaa tupa punanen riippakoivun alla. Vieläköhän palsamikin kukkii ikkunalla?

Kaikki lie kuin ennenkin —
sama rauha yhä…
Sieluuni saa hartaus
hiljainen ja pyhä.

Kuljen mielin nöyrtynein,
aroin, katuvaisin.
Ehkä, vaikka rikoinkin,
tänne jäädä saisin. —

Tuskin mua muistellaan
ajatuksin hyvin. —
Astun yli kynnyksen
silmin kyyneltyvin.

Kaksi vanhaa vastassain tuomiotta laisin, itkusilmin, hymysuin, hiuksin hopeaisin…

KOTONA

Minkätähden suljette mun enää sylihinne niinkuin lasna ennen, vaikka monet kauniit toiveet teiltä olen kadottanut vuotten mennen?

Vaikka olen osani jo saanut,
vaikka tulen raskain rikkomuksin,
kujatielle vastaani jo käytte
ilomielin, aulein armahduksin.

Täällä aina löytyy pakopaikka kaikki-hukanneelle, hyljätylle, täällä kuumennetaan aina kyly, aina tuodaan puhdas paita ylle. —

KUINKA MA USKALLAN ENÄÄ

Kuinka mä uskallan enää luoksesi, armahin, tulla, kun olen tuhlannut kaiken, sen, mi on tarjota sulla.

Pyydä en sinulta mitään,
poiskin sä käskeä voit mun.
Siinä on kyllä, kun ennen
silmiisi katsoa soit mun.

Vedänkö uksesi auki?
Käteni käskee ja epää.
Tummien tekojen taakka
raskaana rinnassa lepää.

III

KUIN PIENOINEN TÄHTI

Kuin pienoinen tähti, mi tuikkii kaukana — kaukana — — syvässä meressä sinisen äärettömyyden, niin olet mielessä mulla ensi lempeni ihana muisto.

Sä ainoa puhdas ja pyhä, ainoa valkea, vielä on sinulla syvällä sydämessäni pienoinen kammio sentään, johon ei kuulu katujen melu.

Mut elämän kovuus ja lika maailman poluilta tulevat päivä päivältä lähemmä sinua. Ah sitä tuskaa! kun ajattelen, että ne polkevat alleen sinut.

EI SE OLLUT SIKSI

Ei se ollut siksi, että minä kylmennyt olisin sulle. Liiankin kuumana lienen mä ollut, liiankin rakas sinä olit mulle
silloin kun sun petin, silloin kun mä hylkäsin aarteeni parhaan, häväisten lempeä syömesi herkän, heikkona astuen askelen harhaan.

Vaan se oli siksi,
että sinut asetin itseni yli
niinkuin enkelin valkoisin vaattein,
jonka ei aukene synnitön syli

syleilyhyn minun. Siksi olen luotasi eksynyt parka, että mä pelkäsin syliisi jäädä, että mä olin vain orjasi arka.

ERO

Oli silloin syksy jo saapunut, oli ollut jo hallaa monta, kun viimeisen kerran me kuljettiin syyslehtoa verhotonta.

Yli alankomaiden ja laaksojen
oli ankea kuoleman tuoksu,
veret sun, veret mun kävi verkalleen
kuni viileän virran juoksu.

Ja niin tuli erosta hiljainen,
tuli hetkinen kyynelherkkä:
… Oli mielissä lepikko lehtivä
ja keväisten mäntyjen kerkkä…

En lehdosta, jossa me erottiin, minä puuta pillata sallis. Se on minun pyhä puistoni, minun karsikkokumpuni kallis.

NÄIN LAULOIT SINÄ

Ulapalla aallot välkkyy, tuuli raskas suhisee. — Kaukaa päivänpaistehessa purjehesi vilkkuilee…

Pois sun täytyy… Tänne minä
ikävähän yksin jään—
Ikkunasta jälkees katson,
pieleen nojaan kuuman pään…

Enhän itke, iloitsenhan:
Kohta palaat takaisin.
Omakses mun otat silloin,
kihlaat kultasormuksin!

EN MÄ TULLUT NIINKUIN ENNEN

En mä tullut niinkuin ennen asuntoosi, armas hellä. Tulin vain kuin tutun luoksi, toinen oli sydämellä.

Väärin tehneeni mä tiesin,
vaan mun katse kaunis pauloi,
hellytteli heljä ääni,
joka lemmenlaulun lauloi.

Suren, että olin sulle pitkä pilvi päivän eessä, että jätin sinut yksin istumahan silmät veessä…

PIRTISSÄNI PIMENEE

Pirtissäni pimenee…
Hiillos hiipuu hiljaa — —
Ulkona jo kultailee
kuuhut kystä viljaa.

Keijukaiset notkeat
satuhunnun kutoo,
siihen puista pisarat
timanteiksi putoo…

Luokseen virta välkähtäin
vienon tähden saapi,
sylissänsä sylkyttäin
sitä tuudittaapi.

Tule, tyttö tummainen,
suostu syliin mulle!
Kullat kuun mä laulelen
ja tähtilinnat sulle!

VAIN UNESSA

Taas näen tummat silmät edessäni ja tunnen pohjatonta ikävää. Vain ihanaksi haaveeksi ne jää mun oudon, yksinäisen elämäni.

Vain unessa mä onnen omistan:
ne silmät katsoo mua rakkahasti,
ne näkevät mun sisimpääni asti
ja karkoittavat kaiken katkeran.

Ja minuun uusi kesä kirkastuu,
saa sävel ammoin unhotettu soimaan,
käy kukat kuihtunehet vihannoimaan
ja lehteen lakastunut lemmen puu:

Kun herään, tunnen samaa ikävää, mi mieltä painaa sen, ken tietää varmaan viimeisen kesän eläneensä armaan ja näkee: lumen alle kaikki jää…

PETTYMYS

Aamulla varhain lähden kulkemaan
kasteesta kosteiden niittyjen yli
ja pitkin teitä, joilla vielä tuntuu
öisen sateen uurtelemat vaot.

Taivas pilvetön ja ilma lämmin.
Koivunlehdet tuoksuvat ja paimenmatarat.
Kosteissa petäjänneuloissa säihkyy
nousevan auringon kultaiset säteet.

Koko ajan mietin onneani:
Hän on vannonut rakastavansa minua
ja odottavansa tuhannen vuotta!

Hän on kietonut käsivartensa kaulalleni
ja niinkuin notkea köynnös
puristautunut minua vasten.

Hän on suudellut suutani
ja pyytänyt kyynelsilmin:
Älä unhota minua!

Kuljen kiireesti aatellen kaikkea sitä
ja kohtaan ihmisen,
jolla on notkea naisen vartalo,
kauniit silmät ja kaunis suu.

Minä tunnen hänet ja riemastun, mutta hän tervehtii kylmästi, ja minä huomaan olevani huonosti puettu ja kasteesta märkä.

Alan kulkea hitaasti. Ajattelen, kuinka monesta ilosta olen kieltäytynyt siksi, että yksi on pyytänyt muistamaan, että yksi on luvannut odottaa tuhannen vuotta.

NEITI KUKKIA KERÄSI

Neiti kukkia keräsi,
oli heinien haussa.

Mitä neiti kukkasilla,
hempeäinen heinäsillä?

Tahtoi taikakukkasia, yheksiä yrttilöitä, kun oli kulta kylmentynyt, armas aivan unhottanut.

Pysähtime pyytämähän:

Suotko mun, suloinen impi, käydä kanssasi kedolle, hakemahan heinäsiä, kukkia kereämähän? Tekisi minunkin mieli yheksiä yrttilöitä, kun ei kulta muuten muista, aattele ei armahainen.

Sai neiti sanelemahan, suu nauru supattamahan:

Iso näkee ikkunasta,
maamo maitohuonehesta,
miten tohtisin luvata,
sinut kanssani kedolle.

Mitä isosta, emosta!
Ison silmät ei erota,
emo ei mitänä virka.
Saanko luoksesi lähetä?

Sai neiti sanelemahan,
suu nauru supattamahan:

Tule kanssa kun tulenet.
Ei minulla myöntämistä,
myöntämistä, kieltämistä,
käynet kanssani kedolle.

Kävin kanssansa kedolle
keräämähän kukkasia,
taiten taikakukkasia,
yheksiä yrttilöitä.

Ahoviertä astelimme,
Saimme lehdon liepehelle.

Peittyi tuossa taaton pirtti, peittyi maamon maitohuone taakse leyhkeän lepikon.

Sai neiti sanelemahan, suu nauru supattamahan.

Nostanet yli ojasta!

Nostin neitosen ylitse ojan tuskin tuntuvaisen.

Katsoi neiti silmihini sinisillä silmillänsä. Syömessäni sylkähtihe, — suutelin punaista suuta. —

Jäivät meiltä kummaltakin taikakukat taittamatta.

MITÄ ANNAN MÄ SINULLE

Tulit niinkuin kirkas aamu sydämeeni synkeähän, yksinäiseen, yöllisehen.

Tullessasi toit sä mulle kesäpäivät keikkuvaiset, liverrykset lintusien, kultatiukuin tillitykset.

Suhisi suvinen tuuli, helotteli heljä päivä iloisesti ikkunasta; sillalle siiat sirotti, laittoi kullat lattialle.

Mitä annan mä sinulle, ainokainen armahani? Typö-tyhjä toinen käsi, töisess' ei ole mitänä. Mure yksin muistoani, ange mieli aarrettani.

ENKÖ MÄ KOSKAAN VÄSY SINUHUN

Enkö mä koskaan väsy sinuhun?

Muut kaikki on olleet mulle kuin heinälle kastehelmi: yön huvitus, huomenen hely, mi kiiltävi hetken haihtuen tullessa tuulen ja kirkkahan auringonpaisteen.

Etkö sä koskaan sielustani?

Täytyykö näin minun aina, iäti istua rajalla itkun ja ilon, iäti tuntea ikävän polttavan, tuntea sairahan halun nähdä sun sulosi ain' yhä uudestaan, silmäsi samettiripsin, tukkasi pehmeän, tumman, käsivarttesi herkät muodot, vartalon köynnösnotkeen ja sulavan liikunnon rytmin, joka on kuin mainingin nousu ja lasku levollisen, lämpöisen — petollisen meren.

Haluun siihen mä nukun ja herään — herään ja nukun — ja uneni on vain: nyyhkytys — nauru — nauru ja — nyyhkytys uneni on —

MATKALLA

Monen yön ja päivän matka
erottaa mun armahasta.
Liekö mua toivotellut
palaavaksi kulkemasta? —

Hidas käydä outo polku,
tunnen kesken väsyväni.
Ootko mua muistanutkaan!? —
Tuska paahtaa sydäntäni.

Odotathan, ethän suostu
hyväilyhyn toisen sylin.
Ethän mua yksin jätä,
ystäväni ainut, ylin.

Käythän vastaani kuin muinen
pellon pientareita pitkin.
Monta kertaa maailmalla
salaa sitä aikaa itkin…

KESÄYÖ

Niin, niin! Kyllä minä uskon! Siellä sinä valvot ja odotat — ajattelet minua niinkuin minäkin sinua ympärilläsi kesäyön ihmeellinen hiljaisuus…

Sinä odotat minua,
mutta minä en voinut tulla vielä.

Olet avannut ikkunasi.
Katselet järvelle puistikon läpi.
Järvi on aivan tyyni. —
Ruohikossa elää kala…

Raukeaan onneen vaipuen
nojaat päätäsi ikkunanpieleen.

Et ajattele mitään varmaa. Sinussa vain asuu ääretön ilo, kaipuun ja onnen sekainen ilo värisee sinussa ja ihana tunto siitä, että saat nähdä ja tuntea kaiken tämän ja saat odottaa näin… hiljaisuudessa…

Tuomi ikkunasi edessä on kukkia täynnä.
Tuoksuvia kukkia täynnä.
Ja yksi valkea oksa
ojentuu ihan ikkunaruutuun.

Sitten on sinulle tullut mieleen:
— Jospa ei muistakaan minua. —

Ja sinä puret hiljaa huultasi, kaunista, punaista huultasi, ja katsot kiihkeästi salmelle, jonka yli minun pitäisi tulla. Ja sinun silmäsi kiiltävät kosteina.

Mutta nuottaladon luona salmen toisella puolen ei liiku ketään. Vanha hylkyvene siellä vain on kaiholla ravistuneena ja mitättömänä. Muutama horsma oli noussut sen raosta ylös, kun kävit eilen siellä.

Sinä katsot kiihkeästi salmen yli, ja kauniit silmäsi ovat kosteina — tummat silmäsi kiiltävät kosteina. —

Sinunko silmäsi kosteina? — Ei… En tiedä. —
Minä olen ainakin itkenyt juuri
muistellessani sinua…
Nyt vasta sen huomasin.

SINÄ SIDOT SEPPELEN VALKOISEN

Sinä sidot seppelen valkoisen valkoisista päivänkukista ja kohotat kulmilleni.

Sinun ihanat kätesi koskettavat ohimoitani niinkuin vilpoisa tuuli, niinkuin taivaan henkäys, ja minä seison edessäsi ujona ja sanattomana autuaassa onnen humalassa.

Minä näen sinun silmäsi, kirkkaat, ihmeelliset silmäsi, suun suloisesti nauravan ja hipiäsi hienon ruskotuksen niin ihmeen läheltä. Täydet rintasi melkein koskevat minuun — Eikö minun hengitykseni tunnu polttavan-kuumana otsallasi?

Miten paljon olet muuttunut, kallehin, viimeisen näkemisen jälkeen! Miten kypsä ja voimakas sinusta on tullut! Olet niinkuin ilmestys eessäni solakkana, sorjana, pitkin, mustin palmikoin, kaunein, kiehtovin liikkein, tummin silmin ja verevin huulin.

Minä olen kuin unessa ihanassa, kun kukkaniityllä kuljeskelemme: Ja ruhtinas ruunuin valkoisin olen valtakunnassa rakkautemme, Satosaaressa untemme ulapan, ilon rikkahan ihmemaassa.

VALKEAT PILVET

Valkeat pumpulipilvet kiitävät keveinä ylhäistä rataansa puhtaina niinkuin lapsen mieli, niinkuin sinun mielesi, armahin.

Miksi sinä tulit minun luokseni nyt, kun minussa on hereillä se hillitön ihminen, se säälitön, villi voima, joka kuohuu kaikkialla ympärillämme? Katso! Jokainen heinä heilimöi, jokainen kukka keinuu tuulessa tuoksuen ja pölyten,
lemmenhuumasta humaltuneena. Kimalaiset kiitävät teriöstä toiseen, lintujen liverrys ja sirkkain sirinä, tuulen humina ja laineiden laulu sulavat yhteen, ja ylös taivasten äärihin kiirii kirkkaana rakkauden korkea veisu. Sinä tarjoat minulle kätesi valkoisen, vähän vapisevan ja katsot minun silmiini kirkkain, avonaisin katsein. Sinun povesi laajenee, ja minä tiedän, miksi sä tulit.

Nurmella helottavat ja tuoksuvat tuhannet kukat, mutta ylinnä tuntuu angervon lemu ja valkoisen apilaan hieno haju. Sinä nojaat minuun, minä tunnen ruumiisi painon käsivarrellani ja annan sinun hiljaa vaipua alas vihreälle, kukkivalle vuoteelle päivänkakkaroiden ja sinikellojen sekaan…

Minä suutelen sinua ja katson sinuun, ja sinun silmissäsi kuvastuu kaksi ihmistä: onnekas nainen ja — itkevä lapsi…

Kun huumiosta herään,
säikähdän minä
ja katson sinuun.

Mutta sinusta on kadonnut se itkevä, arka.
Sinä katselet onnellisena haaveillen ylös,
ja minä häpeän säikkymistäni.

Ihana olet sinä siinä punaisin poskin, ruusuisin, täyteläisin huulin; terve on sinulla ruumis, terve sielu, voimakas ja puhdas kuin kesäinen tuuli.

Laskeudun viereesi kukkasille
ja katselen ylös niinkuin sinäkin…

Huimaavan-sinistä avaruutta…
Valkeita pumpulipilviä…

NIINKUIN ENNEN

Nyt on kaikki taas kuin ennen oli… Sama illan tullen yksinäisyys kera ikävän ja hiljaisuuden niinkuin ennen…

Sillalla ei keiku kevyt jalka,
silmiini ei katso kirkkaat silmät,
eikä enää helky heljä nauru,
käsi kaunis kaulalle ei kierry. —

Kuinka monta kertaa aamuin tapaa
päivä minut yksin pirtistäni?
Kuinka monasti se vielä jättää
yksin yöksi tummenevaan tupaan?

Vähän aikaa viivyit, armahani,
niinkuin päivän pilke pilven alta.
— — —
Nyt on kaikki taas kuin ennen oli…

TUNNEN, ETTÄ TULET

Tänään nousi päivä kirkkaana yli kevätvihreen maailman.

Katson kauas pitkin järven selkää — siellä tulet hopeaiset tuikkaa harjanteella leikkivien laineiden. — Minulla on edessäni kirje kirjoittama kauniin käden.

Vaikka liekin kaikki lopussa, mitä ollut meillä tähän asti rakkauden luvalla on välillämme, täyttää sydämeni kuitenkin arka, melkein lapsellinen aavistus, että tulet sentään vielä luokseni. —

Tunnen, että tulet, että kaipaat vielä kerran yhdessä ystävinä itkemään elämän kovaa, armotonta arpaa.

Ja mä katson kauas pitkin selkää, missä tuikkaa hopeaiset tulet.— Oisi niinkuin yli kevätvetten kimmeltävä silta välillämme. — —

KAIPAUS

Ylitse auringonpaisteisten kunnaiden lentäköön hehkuva kaipuuni kauas — luoksesi sun, syömeni valtiatar!

Kertokoon, kuinka mä polttavan auringon alla alati muistelen sinua, sinua yksin… sun kauneuttasi nuorta, säihkyävää, yötä sun suortuvies, syvyyttä silmiesi, ääntäsi armasta, sekä kypsiä heelmiä ihanain huuliesi!

Rintani huokaus jokainen tulkohon luoksesi sinne — tuoksussa tuulen ja laulussa lainehen vapaan, että sä tietäisit, kuinka mä ikävöin sua, kuinka mä toivon yötä, lempeetä yötä laskemaan kuumalle päälleni kättänsä vilpoisaa, tuudittamaan unen herttaisen helmahan mua näkemään näkyä, joka on varattu katsella onnellisimman: käymään kanssasi hämärää, hiljaista tietä tuoksussa suurten sinisten kukkasien aavistuksissa, joita vain autuas tuntee…

TULETKO OMAKSENI

Ilma on lauha. Väliin päivä paistaa, väliin sataa vettä. Räystäiltä ihan virtaavat pisarat. Kevätvedet syöksyvät kallioilta, purot paisuvat. Jää on vihreän harmaa.

Minä avaan ikkunan,
suotko sä,. rakas?

Tunnetko mikä voimakas henkäily
käy yli metsien ja vainioiden!

Suloisesti tuoksuvat pajupensaat, joita ylt'ympäri huuhtoo tulvavesi, hileissä helisevä tulvavesi!

Ja minuun syöksyy ihmeellinen voima. Minun suoneni paisuvat, poskiani polttaa, sydämeni jyskyttää ja päätäni huimaa, kun sinä nojaat rintaani vasten! Anna-Maria! Tuletko omakseni? — —

Sinun katseesi on jossain kaukana, kun sinä vastaat hiljaa:

— Kesällä vasta. —

Odotan kesää. —

Vähitellen vihertyvät kedot. Sinne tänne pujahtaa kukkasia. Tuomet kukkivat, pihlajat kukkivat, siniset syreenit kukkivat, ja minun lempeni kukkii tulipunaisena! Anna-Maria! Tuletko…

Minä odotan toivossa ja tuskassa, sillä kesä on kohta mennyt, mutta sinä katselet alas.

Kukista karisevat terälehdet.
Heinä on niitetty.
Pihlajat punaisina.
Tuomet mustia marjoja täynnä.

Syksy tulee, syksy tulee…
Puolukka punertuu kankailla,
vilja on valmistunut.
Yösumut hiipivät raskaina rantaniityillä.
Siellä täällä putoaa keltainen lehti…

Vilja on korjattu.
Lehdot kullassa kulisevat.
Muuttolinnut kiiruhtavat pois.
Viimeinen parvi
näkyy pienenä pisteenä enää…

Myrsky nousee.
Aallot pauhaavat.
Ilma pimenee
ja rankkasade alkaa.

— 80 —

Raskaat pisarat kohisevat katoilla.
Minun mieleni on lamassa,
sydän on tuskasta haljeta.
Anna-Maria! — —

EN TIEDÄ MUISTATKO MUA

En tiedä muistatko mua.
En tiedä muistatko koskaan.

Minä aattelen sinua aina ja unhotan kaikki muut, kuin ei olis ollut ketään sua ennen, niinkuin ketään sinun jälkeesi tulla ei voisi… niin tuntuu…

En muuta niin halaja saada kuin pitää kaihoni kauniin, näin olla illalla yksin, näin katsella kauas, minne jo aurinko yöhön sammuu — ja aatella:

En tiedä muistatko mua…

VIRRAN RANNALLA

Rannalla raidan lehti se putoo vierivän virran viedä. Raskas on tuntea rakkautta, josta ei toinen tiedä.

Rannalla raidan lehti jo muuttuu
kullan keltaiseksi.
Raskas on jättää onnensa kaunein
iäti salaiseksi.

Rannalla raidan oksat ne kaartuu lehdettä taivahalla. Raskas on tyhjyys, joka jo alkaa asua rinnan alla.

JÄÄHYVÄISET

Yön tähdet välkkyin muistuttavat mulle: — On aika lähteä jo kulkijan. — Oi, tiedän, tuska sulle, kaivatulle sua sieluun tulless' eron vaikean. Niin hellään katsot kuni meri syvä sä silmin kyynelisin, kirkkahin; ne jäämään pyytää loistein suruisin, ne hyväilee kuin uni lähestyvä.

Niin raskahana tuska rinnan täyttää, kun, kulta, luoksesi en jäädä voi. Vain kylmät tähdet mulle tietä näyttää ja keltaisien kaislain laulu soi. Mut painuessas parmaalleni, kallis, on kaikki kirkastunut sielussain: sä aina muistat mua, armahain, ja lempemme et lakastuvan sallis.

Kun aamun tullen värähtelee vesi, kun metsä tuoksuu, kaste kimmeltää, mä muistan kyynelhelmet silmiesi, ja kuvas iäks sieluhuni jää. Ja kerran tähdet hellään nyökkää mulle: — On aika palata jo kulkijan. — Ah, ehkä jälkeen kaipuun katkeran saan vielä käden ojentaa mä sulle.

IV

ELONAIKA

Aurinko hehkuu, polttaa.
Vilja kiiluu kullassa ja kahisee.
Kohta alkaa elonkorjuu.

Päivisin aurinko paahtaa
ja jymähtelee ukkonen jossain kaukana.
Hiljainen tuuli tuudittelee tähkiä.

Veräjään nojaten katselen korsien sekaan. Siellä on harakanhattu, elokaunokki ja sinisilmä lemmikki.

Minä en kaipaa mitään. Olen juuri löytänyt onnen. Kypsyvä vilja tuoksuu, pientaren heinikko tuoksuu ja rinteiltä lehahtaa lämmin tuuli, jossa on metsän voimakas lemu.

Ulappa lainehtii vähän.
Se on ihan sininen.
Välistä tuulahtaa sieltä vilpoisa henkäys.
Se tulee saarien ja karikoiden yli.
Kuulen nuorten vesilintujen siukutusta.

Minä alan halata yksinäiselle selkäluodolle. Kuljen valkamaan ja koputan kauan venheeni peränaulaa, tahallani ihan, sillä minä tunnen hiljaista iloa, kun kaiku kumuaa saarien ja rantojen kallioissa.

Sitten soudan ulapalle.
Matalat laineet lyödä rapsivat venheen laitaan.
Airojen lavat välkähtelevät. — —

Luodolla on yksinäistä ja autiota. Laineet solisevat ja loiskahtelevat. Louhien lomassa ylempänä kasvaa joku punainen rantakukka, joku keltainen alpi ja muutama ruoko.

Riisuudun päivänpaisteeseen.

Tuuli puhaltaa lauhkeasti. Jostain metsien yli ja järven yli kantaupi savun hajua hiukan.

Kylästä kuuluu ääniä.
Muutamat menevät jo pelloille.
Naisilla on valkeat liinat…

PIENTAREN KUKKA

Oli kukkanen vieressä viljamaan kevätpäivyen loihtima pieno. Näki: voimia vankkoja tarvitaan, kun kasvuhun saa karu tieno.

Näki kukkanen pellolla vihanteen
ja kun tuulonen tähkiä viersi.
Näki öisen hallan, mi vitkalleen
jääkyynelen tähkähän kiersi.

Näki kukka, kun uupunut torpan mies veet silmissä katseli viljaa. Näki kukka, kuin raskas on elämän ies, syysmyrskyhyn nukkui hiljaa.

SIELLÄ KAUKANA

Siellä kaukana — suurien salojen takana — siellä se vierii voimakkaana, majesteetillisena elämän virta — niin sinä uneksit ennen.

Siellä ne ovat rikkaat kylät päivärinteillä,
lihavain laihojen keskellä.
Siellä, kaukana — merten rannoilla —
loistavat kauniit kaupungit…

Siellä säihkyvät valot,
siellä on tietojen aarniot auki.
Elämä siellä on niinkuin morsiusmarssia,
nuoruutta, onnea, riemua täynnä,

niinkuin ainaista elojuhlaa, jossa virtaa viini punaisena välkkyvä, punaisista rypäleistä puserrettu.

Aattelit:
Sinne kun pääsisi!
Siellä se minunkin onneni odottaa. —

* * *

Nyt sinä ikävöit takaisin sinne, missä oli ahdasta, pientä, sinne, mistä sä läksit kerran kohti niitä rikkaita kyliä ja kauneita kaupunkeja — onnesi luo.

Sinne sinä ikävöit, takaisin rauhan maille; ikävöit väsyneenä, köyhänä, tyhjänä niinkuin taivaan tuuli, vähäisin kokemuksin, jotka sä kalliisti maksoit kadottaen herkimmät tunteesi, kauneimmat unelmasi pilkkaavan, julkean joukon jalkoihin, markkinarahvaan anturan alle.

SYYSKESÄLLÄ

Syyskesän ilta on tullut kalsea, kuulas.
Marjat pihlajan loistaa ja kuhilaan kulta
ruskossa päivän, mi painuvi kaukaisten metsien helmaan.

Ylitse ulapan aavan kulkevat raukeat lainehet tänne.
Tänne… missä mä istun ja muistelen mennyttä kesää…

Muistatko, syämeni, kuinka sä uneksit suven tuskahan autuaisehen pakahtuvana, että sun luoksesi hiipisi askelin kevein hän, jota rakastit salaa ja ylitse kaiken, ylitse maallisen onnen ja taivahan riemun?

Muistatko, kuinka sä päivillä paloit ja hehkuit niinkuni kesäinen aurinko?… kuinka sä hiiltyen värisit lempeinä öinä…

Kaikki on ohitse.
Syksy on.

… Marjat pihlajan loistaa ja kuhilaan kulta
ruskossa päivän, mi painuvi kaukaisten metsien helmaan…

SÄ LAULUN LAULOIT

Sä laulun lauloit mulle sydämeen, kun kevätkukat nousi alta mullan, ja aurinko kun valoi kirkkaan kullan yl' ulapoiden sinertävän veen. Sen vielä muistan, vaikk' on kuolleet jo ne kukat, jotka avas aurinko.

Ja nyt, kun sade pimeässä lankee, ja raskas tuuli puista lehdet puottaa, kun tuska mustin ratsuin mua vuottaa, ja aatos kaihoisa on, mieli ankee, on niinkuin päivänsäde syömessäin, kun muistan lauluasi, ystäväin.

Se saattaa minut unhotettuin muistoin ja unelmien kultakaupunkiin, vie lapsuusaikoihini armaisiin, luo tuoksuvien niittyjen ja puistoin, pois, kesään yli metsäin syksyisten ja läpi surullisen satehen.

SYKSYLLÄ

Joka ilta nukun toivoen, että yöllä taivas kirkastuu, että halla maille laskeuu puhtaan kääriliinan kutoen.

Mutta aamuin aina sade soi
pieneen, pimeähän ikkunaan.
Iäisesti samaa itkuaan
tuuli pihapuissa vaikeroi.

Aret sekä pyhät poistuu näin
niinkuin surusaatto hiljainen
kujannetta synkkäin kuusien
kaukaiselle kirkkomaall päin.

Mielen tahtoo maahan masentaa, sitä harmaa kaipuu kammitsoi niinkuin aitaus, jossa unelmoi sateen samentama paljas maa.

MINÄ RAKASTAN

Minä rakastan syksyisiä metsiä, minä rakastan lehdettömiä puita, lakastuneita ruohikoita, kuihtuneita kukkia, kylmänraukeita laineita rakastan minä.

Minä rakastan paljaita puistoja, tyhjinä ojentuvia oksia illan viimeisessä ruskotuksessa, jonka ylitse kohoaa lumipilvi…

Minä rakastan surevata naista, joka on elänyt elämänsä, joka istuu illan hämärässä yksin.

Minä rakastan häntä!
Sillä hän on kaunis kuin syksyinen puisto
illan riutuvassa ruskotuksessa…

SYYSPÄIVÄ

Ikävä on päivä syksyinen
yksin hämärässä istuen…
Hätäisesti aurinko vain pilkistää,
tummuu, peittyy, pilven alle jää…

Katsot pieneen, tummaan ikkunaan.
Näkyy harmaa pelto, salo vaan.
Metsäin takana on kylät kaukaiset. —
Niitä kaihomielin muistelet. — —

Päivät kuluu, vuodet vaihtuu niin
jättäin jäljet eloon, ihmisiin,
joiden onni on kuin päivä syksyinen:
kalvas hymy läpi kyynelten.

MENNYT ON KESÄ

Varkain jo hiljainen hämärä luoksesi hiipii… Mennyt on kesäsi kirkkahin päivin ja kukkivin kentin, valoisin öin sekä lintujen liverryksin mennyt on kesä…

Lehdetön puisto on aamuin hallasta harmaa…
Mennyt on kesäsi vihrein metsin ja tuoksuvin tuulin,
välkkyvin vesin ja armahin aamuhetkin
mennyt on kesä…

Taivaalta laskeupi valkoinen, pehmeä peite… Mennyt on kesäsi rikkahin riemuin ja aatoksin armain, unelmin untuvahennoin, kultaisin kuvin mennyt on kesä…

ILMALINNAT

Mitä siitä, jos jääkin uneksi vaan kuvitelmat ja toiveet, vaikka täytyykin kadottaa korkeuksien kirkkaus, vaihtaa rannattomain aavojen selkeys harmaaseen arki-iltaan ja alkaa alusta jälleen!

Onhan edes unelmissa elänyt rikasta elämää, vavissut ihanain näkemysten edessä, katsellut niitä pyhällä hartaudella ja tuntenut riemua rinnassansa, iloa, joka värähtelee syvällä sydämessä niinkuin kesäpäivänä ulapalla värähtelee ja välkkyy hopeisin kipunoin kirkas vesi.

Mitä siitä, jos pettyy ja pettyy! Ilmalinnat ovat kuitenkin niin taivaallisen kauniit, että alati tahtoisi rakennella niitä.

Niiden tornit ulottuvat ylös tapaillen huimaavia korkeuksia. Niiden ovet kullassa kimaltavat, ja ikkunat säihkyvät myriaadein värein!

Ne ovat kauniit sortuessaankin.
Kauneimmat ehkä — raunioina vasta.

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK AAMUTUULI: RUNOJA ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg™ License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg

Project Gutenberg is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg’s goals and ensuring that the Project Gutenberg collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 41 Watchung Plaza #516, Montclair NJ 07042, USA, +1 (862) 621-9288. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

- I

- KESÄ ON TULLUT
- KEVÄÄN TULO
- KORKEILLE KALLIOILLE
- MIELIKUVIA
- IKÄVÄ
- KESÄKUVA
- AURINKO PAISTAA JA ETELÄSTÄ TUULEE
- KEVÄT ERÄMAASSA
- KESÄPÄIVÄT

- II

- PISARAT
- MUISTELMA
- ÖISELLÄ MATKALLA
- JA NYT JO ON KÄYNYT HALLA
- KUU NOUSEE

- PUUNTAA TUPA PUNANEN

- KOTONA

- KUINKA MA USKALLAN ENÄÄ

- III

- KUIN PIENOINEN TÄHTI
- EI SE OLLUT SIKSI
- ERO
- NÄIN LAULOIT SINÄ
- EN MÄ TULLUT NIINKUIN ENNEN
- PIRTISSÄNI PIMENEE
- VAIN UNESSA
- PETTYMYS
- NEITI KUKKIA KERÄSI
- MITÄ ANNAN MÄ SINULLE
- ENKÖ MÄ KOSKAAN VÄSY SINUHUN
- MATKALLA
- KESÄYÖ
- SINÄ SIDOT SEPPELEN VALKOISEN
- VALKEAT PILVET
- NIINKUIN ENNEN
- TUNNEN, ETTÄ TULET
- KAIPAUS
- TULETKO OMAKSENI
- EN TIEDÄ MUISTATKO MUA
- VIRRAN RANNALLA
- JÄÄHYVÄISET

- IV

- ELONAIKA
- PIENTAREN KUKKA
- SIELLÄ KAUKANA
- SYYSKESÄLLÄ
- SÄ LAULUN LAULOIT
- SYKSYLLÄ
- MINÄ RAKASTAN
- SYYSPÄIVÄ
- MENNYT ON KESÄ
- ILMALINNAT
- THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE